Fővárosi Ítélőtábla
1.Pf.20.057/2013/6.

A Fővárosi Ítélőtábla a dr. Pataricza György ügyvéd által képviselt felperes neve(felperes címe) felperesnek, a dr. Sommer János jogtanácsos által képviselt alperes neve (alperes címe) alperes ellen kártérítés iránt indított perében a Fővárosi Törvényszék 2012. október 25. napján meghozott 4.P.21.478/2010/39. számú ítélete ellen az alperes részéről 42. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán meghozta a következő

                             í t é l e t e t:

A Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletének nem fellebbezett részét nem érinti, fellebbezett rendelkezéseit helybenhagyja.

Kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 19.715 (Tizenkilencezer-hétszáztizenöt) forint másodfokú perköltséget. 

A le nem rótt 49.700 (Negyvenkilencezer-hétszáz) forint fellebbezési illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.

                                I n d o k o l á s

Az E. Kft. adós ellen indult adó végrehajtási eljárásban B. Önkormányzat Polgármesteri Hivatala a ügyszámú jogerős végrehajtható okirat alapján a 2007. április 14. napján kelt foglalási jegyzőkönyvvel lefoglalta az adós tulajdonában álló forgalmi rendszámú személygépkocsit (továbbiakban: perbeli gépkocsi), amelyet a 2007. június 2-án kelt levelében az alperesnek továbbított a gépkocsi forgalomból történő kivonása, valamint az elidegenítési- és terhelési tilalom bejegyzése iránti kérelemmel. Az alperes 2007. augusztus 15. napján meghozott ügyszámú határozatával a lefoglalt gépkocsi hatósági engedélyét és jelzését visszavonta, a gépjárművet a forgalomból kivonta, ezzel egy időben azonban elmulasztotta az elidegenítési- és terhelési tilalom gépjármű-nyilvántartásba való bejegyeztetését.

A felperes 2007. szeptember 14. napján az E. Kft.-től megvásárolta a perbeli gépkocsit 1.350.000 forint vételárért. Az adásvételi szerződés alapján 2007. szeptember 27-én az A. Önkormányzat Polgármesteri Hivatal Okmányirodája a gépjármű forgalmi engedélyébe a felperes tulajdonjogát bejegyezte, mellyel egyidejűleg a járművet 2008. március 26. napjáig a felperes kérelmére a forgalomból ideiglenesen kivonta. Ezt követően 2007. október 14-én a felperes, K.J.-né és az E. Kft. között megállapodás jött létre, mellyel a felperes a perbeli gépkocsi vételárának kiegyenlítéseként a  K.J.-né felé fennálló 2.700.000 forintos követeléséből 1.350.000 forintot az E. Kft.-re engedményezett.

B. Önkormányzat Polgármesteri Hivatala az alperes megkeresésére a 2007. december 12-én kelt átiratában közölte, hogy az adóssal szemben továbbra is fennáll a követelés, ennek ellenére az elidegenítési- és terhelési tilalom  bejegyzésének elmaradása miatt célját betölteni nem tudta és a gépjármű értékesítésre került. Az alperes 2008. január 7-én tájékoztatta a felperest arról, hogy a perbeli gépkocsi még megvásárlása előtt lefoglalásra került, és megküldte neki a ügyszámú határozatát, mellyel egy időben intézkedett a perbeli gépkocsi hivatalból való kitiltása iránt. A felperes az alperes ügyszámú határozatával szemben fellebbezést, továbbá végrehajtási kifogást terjesztett elő. A fellebbezés folytán a Közép-magyarországi Regionális Közigazgatási Hivatal a 2008. február 13. napján meghozott határozatával az elsőfokú határozatot részben megváltoztatva, a gépjárművet a forgalmi engedély és a hatósági jelzés bevonásával hivatalból, ideiglenesen a forgalomból kivonta, egyben kötelezte a felperest, hogy a jármű hatósági engedélyét 3 munkanapon belül adja le. A felperes a jogerős közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt pert indított, melyben a bíróság a határozat hatályon kívül helyezésére irányuló keresetét elutasította. A felperes végrehajtási kifogása is eredménytelen maradt, ugyanis azt a Közép-magyarországi Regionális Közigazgatási Hivatal elutasította tekintettel arra, hogy a foglaláskor a gépkocsi még az adós tulajdonában állt. Ezt követően a felperes B. Önkormányzat Polgármesteri Hivatalával szemben a perbeli gépkocsira vonatkozóan igénypert indított, keresetét az elsőfokú bíróság elutasította, amit a másodfokú bíróság a felperes fellebbezése folytán helybenhagyott.

A felperes az E. Kft. végrehajtásra alapot adó 42.900 forint gépjármű adó tartozását és az azt terhelő 16.000 forint késedelmi pótlékot kiegyenlítette, mely alapján a B. Önkormányzat Polgármesteri Hivatala 2009. március 23-i intézkedése alapján az alperes 2009. április 6-án a nyilvántartásból a perbeli gépkocsira vonatkozó elidegenítési- és terhelési tilalmat tartalmazó záradékot törölte. 2009. szeptember 25-én a felperes a gépkocsit 600.000 forint vételárért eladta.

A felperes keresetében a Ptk. 339. § (1) bekezdése, valamint 349. § (1) bekezdése alapján az alperest összesen 1.171.900 forint kártérítés megfizetésére kérte kötelezni. Ennek ténybeli alapjaként előadta, hogy az 1999. évi LXXXIV. törvény 3. §-a, valamint az 5. § (1) bekezdés h) pontja szerint az alperesi jegyző jogszabályban előírt kötelezettsége volt határozata meghozatala mellett, hogy a perbeli gépkocsi forgalomból való kivonását a közúti közlekedési nyilvántartásba bevigye. Az alperes a 2007. augusztus 15. napján meghozott ügyszámú határozatával a lefoglalt gépkocsi hatósági engedélyét és jelzését visszavonta, a gépjárművet a fogalomból kivonta, ezzel egyidejűleg azonban elmulasztotta az elidegenítési és terhelési tilalmat a gépjármű-nyilvántartásba bejegyeztetni. A felperes a nyilvántartásban bízva, jóhiszeműen vásárolta meg a perbeli gépkocsit továbbértékesítés céljából, annak vételárát megfizette és tulajdonjoga is bejegyzésre került, a későbbi forgalomból való kivonás miatt azonban azt nem tudta továbbértékesíteni, melyből kára keletkezett. A vásárlást követően rövid időn belül a gépkocsit a beszerzési árnál 117.000 forinttal magasabb vételáron lehetett volna eladni, mely haszontól a felperes az alperes mulasztása miatt elesett. A gépkocsi értékesítése céljából 2009-ben arra kényszerült, hogy az adós helyett kifizesse tartozását, ami összesen 58.900 forint volt. Ezt követően a gépkocsit 2009 szeptemberében a beszerzési árnál jóval alacsonyabb, 600.000 forint vételárért tudta értékesíteni, melynek folytán 750.000 forint kára keletkezett. Kára továbbá a gépkocsi jogi sorsa, rendezése érdekében indított igényper és közigazgatási határozat felülvizsgálata iránti per költsége, ami 60.000 forint illeték és 186.000 forint ügyvédi munkadíj. 

Az alperes a kereset elutasítását kérte, vitatta kártérítési felelősségét és a kár összegét is. Álláspontja szerint a perbeli gépkocsira 2007. szeptember 14. napján kötött adásvételi szerződés a Ptk. 200. § (2) bekezdésébe ütközik, ezért érvénytelen. Az eladó az országos nyilvántartásba történő bejegyzés nélkül is bűncselekményt valósított meg azzal, hogy a lefoglalt dolgot szándékosan elvonta a végrehajtás alól annak értékesítésével. Ezért a felperest ért esetleges kárt az okozta, aki a gépjárművet a végrehajtás alól elvonta. A polgári jogi kártérítési felelősségnek négy alapvető feltétele van, a jogellenesség, a felróhatóság, a kár, valamint okozati összefüggés a kár és a felróható tevékenység (mulasztás) között. Vitatja, hogy a felperes által állított alperesi magatartás és kár között ok-okozati összefüggés lenne, a felperest ért kár ugyanis az adásvételi szerződésből származik, mellyel az eladó bűncselekményt elkövetve értékesítette a gépkocsit. Vitatta továbbá, hogy a felperes az adásvételi szerződés megkötését megelőzően a gépkocsira vonatkozó adatokat a nyilvántartásból kikérte.

Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 620.900 forint tőkét, és ennek 2009. szeptember 25-től a kifizetés napjáig járó, a késedelemmel érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal megegyező mértékű késedelmi kamatát, valamint 130.000 forint perköltséget, ezt meghaladóan a keresetet elutasította. További rendelkezése szerint a feljegyzett kereseti illetékből a felperes 33.000 forintot köteles az államnak megtéríteni, míg a fennmaradó 37.300 forint illetéket az állam viseli. Indokolásában utalt a kereset elbírálásánál irányadó jogszabályi rendelkezésekre, a Ptk. 339. § (1) bekezdésére, a 355. § (1) bekezdésére, valamint a 349. § (1) bekezdésére. Az alperes magatartását vizsgálva megállapította, hogy a közúti közlekedési nyilvántartás működéséről és az adatszolgáltatás rendjéről szóló 56/1999. (XII. 28.) BM rendelet 1. §-a kimondja, hogy a közúti közlekedési nyilvántartást a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala végzi. A 2. § (1) bekezdése alapján a nyilvántartás részére adatközlésre kötelezett szervek az ott megjelölt adatokról és azokban bekövetkezett változásokról, a hatáskörükben meghozott jogerős határozatokról értesítik a hivatal közlekedési nyilvántartó szervét. A közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. évi LXXXIV. törvény (Kknyt.) 9. § (2) bekezdés b) pontja szerint a járműnyilvántartás a külön jogszabályban meghatározottak szerint tartalmazza a jármű forgalomban tarthatóságának feltételeit. A 14. § (1) bekezdés a) pontja alapján a nyilvántartót az eljáró hatóság értesíti a járműokmányt kiadó, érvényesítő, cserélő, visszavonó, visszaadó, a járműokmányba bejegyzést tevő hatóság jogerős határozatáról, a járműokmány adatairól, illetve az adatváltozásról. 

A perbeli gépkocsi 2007. április 11. napján lefoglalásra került, ezért a Vht. 104. § (3) bekezdése alapján ettől az időponttól kezdődően a törvény erejénél fogva elidegenítési és terhelési tilalom állt fenn. Az alperes annak ellenére, hogy a B. Önkormányzat Polgármesteri Hivatala megkereséséből a lefoglalás tényéről értesült, a Kknyt. 14. §-ban írt kötelezettsége ellenére nem értesítette a nyilvántartást a fennálló elidegenítési- és terhelési tilalom tényéről. E jogszabályi rendelkezések alapján a Ptk. 349. § (1) bekezdésében írt feltételek vizsgálata során a bíróság megállapította, hogy az alperes eljárása során közhatalmi tevékenységet végzett és egyetértett a felperessel abban, hogy az alperesi mulasztásban megnyilvánuló károkozó magatartásra tekintettel kárát jogorvoslattal elhárítani nem tudta. A felperes állította, hogy az adásvételi szerződés megkötését megelőzően a gépkocsira vonatkozóan informálódott arról, hogy a központi nyilvántartásban van-e olyan adat bejegyezve, ami tulajdonszerzését gátolná, melyet az alperes vitatott. A beszerzett nyilvántartási adatok szerint 2007. augusztus 1. napját követően a gépkocsira a nyilvántartásból adatlekérdezésre először az a.-i okmányirodából 2007. szeptember 27-én került sor, mellyel egyidejűleg a tulajdonosváltozás és a forgalomból való ideiglenes kivonás bejegyzésére is sor került. Erre tekintettel más bizonyíték hiányában a felperes nem bizonyította, hogy a szerződéskötést megelőzően tudakozódott a nyilvántartásban. Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint azonban ennek az alperes kárfelelőssége szempontjából nincs jelentősége, ugyanis a vételár engedményezéssel történő megfizetésére csak a gépkocsi tulajdonjogának átírását követően 2007 októberében került sor, ami az alperes mulasztása hiányában nem történhetett volna meg.

Az alperes magatartásának jogellenessége és az okozati összefüggés vizsgálata alapján a bíróság a keresettel érvényesített követelések összegszerűségét és azok alperesi mulasztással való okozati összefüggését vizsgálta. Az elmaradt haszon tekintetében a gépkocsi 2007. évi forgalmi értékének meghatározására szakértői bizonyítást folytatott le. S.P.F. megalapozott és aggálytalan, ezáltal az ítélkezés alapjául elfogadott véleménye szerint a gépjármű forgalmi értéke 2007 szeptemberében 1.350.000 forint volt. A véleménnyel szemben további bizonyíték nélkül a bíróság nem tudta elfogadni a felperesnek azt az állítását, hogy a gépkocsit rövid időn belül ennél magasabb vételáron, azaz haszonnal tudta volna eladni. A rendelkezésre álló adatok szerint a felperes 2007 szeptemberében nyomban megkezdte a gépkocsi értékesítését, ennek ellenére 2008 januárjáig - a járművön fennálló elidegenítési- és terhelési tilalomról való tudomásszerzésig - az nem járt sikerrel. 

A felperes előadásából kitűnően a végrehajtási igényper, illetve a forgalomból való kivonással szemben igénybe vett jogorvoslatok eredménytelensége miatt a gépkocsi ismételt forgalomba helyezése és értékesítése érdekében az E. Kft. tartozását kifizette. Ezzel összefüggésben az elsőfokú bíróság egyetértett a felperessel abban, hogy más jogi lehetőség hiányában az elidegenítési- és terhelési tilalom, illetve a lefoglaláson alapuló forgalomból való kivonás csak a tartozás kiegyenlítésével volt megszüntethető. Az alperes jogellenes mulasztása folytán kialakult helyzetben csak „előre menekülhetett", vagyis a volt tulajdonos adótartozásának kiegyenlítése okszerű magatartás volt, mellyel a felperes magát további károk bekövetkeztétől óvta meg. Az eladó tartozására kifizetett 58.900 forint felperesi kár az alperes mulasztása nélkül nem következett volna be, így azt az alperes köteles megtéríteni. A felperes állítása szerint további kára volt, hogy a beszerzési árhoz képest jóval alacsonyabb vételárért, 600.000 forintért tudta a gépkocsit 2009 szeptemberében értékesíteni, így a beszerzési ár és az eladási ár közötti veszteség is kárként jelentkezett. A beszerzett szakértői vélemény szerint a gépkocsi értékét 2007 szeptembere és 2009 szeptembere között az időmúláson kívül egyéb körülmény is befolyásolta, ebben az időszakban volt a gépjármű életkorával, állapotával összefüggésbe nem hozható árcsökkenés is, melynek mértéke 16%. A forgalmi értéket befolyásoló minden körülmény figyelembevételével a szakértő a perbeli gépkocsi forgalmi értékét 2009 szeptemberében 788.000 forintban határozta meg. Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint a felperesnek reális esélye volt arra, hogy a járművet a forgalomból való kivonás nélkül a vételt követő 6-9 hónapon belül értékesítse, ezért a gépkocsi forgalomképtelensége idején elszenvedett értékvesztés az alperes mulasztására visszavezethető felperesi kár. Ennek összege a szakértői véleményben foglaltak alapján (1.350.000-788.000) 562.000 forint, amit az alperes ugyancsak köteles a felperesnek megfizetni. A felperes által indított perekkel kapcsolatos költségek tekintetében az elsőfokú bíróság utalt arra, hogy a jogerős határozatok alapján a felperes az általa indított mindkét perben pervesztes lett, a határozatok indokolásából megállapítható, hogy kereseti kérelme teljesítésére jogalap, illetve a közigazgatási határozat jogellenessége hiányában nem kerülhetett sor. Erre tekintettel a felperes részéről a jogszabályi rendelkezések ellenében indított eljárások hiábavalóak és feleslegesek voltak, ezért ezek költségei sem minősülnek az alperes mulasztása következményének, így okozati összefüggés hiányában e költségek az alperesre nem háríthatók át, e tekintetben a kereset alaptalan.

A Ptk. 360. § (1) bekezdése alapján a kártérítés a károsodás bekövetkezésekor nyomban esedékes, az alperes a kártérítés megfizetésével késedelembe esett, ezért a Ptk. 301. § (1) bekezdése szerinti mértékű késedelmi kamat megfizetésére is köteles. A peres felek a Pp. 81. § (1) bekezdése alapján pervesztességük-pernyertességük arányában kötelesek a perköltség viselésére, ami a kereseti illeték, a felperes által előlegezett 92.583 forint szakértői díj, és 40.835 forint tanúdíj, továbbá a bíróság által mérlegeléssel a 32/2003. (VIII.22.) IM rendeletre és a kialakult bírói gyakorlatra is tekintettel meghatározott képviselői munkadíjból áll. A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti illeték viseléséről a bíróság a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése és 14. §-a alapján rendelkezett.

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen az alperes terjesztett elő fellebbezést, melyben annak megváltoztatásával a kereset elutasítását és a felperes perköltségben való marasztalását kérte. Amennyiben az ítélőtábla úgy ítéli meg, hogy az ítélet nem megváltoztatható, annak hatályon kívül helyezését kérte. Ha elsődleges és másodlagos kérelmei nem teljesíthetők, a 2013. január 1-jén a 2012. évi XCIII. törvény 2. § (1) bekezdése alapján bekövetkezett ex lege járási (okmányirodai) feladatátadásra tekintettel a Magyar Állam felelőssége kerüljön kimondásra, mivel a kötelezettség ex lege átkerült az alperestől a Magyar Államhoz (a Budapest Főváros Kormányhivatalhoz). 

A fellebbezésben kifejtett alperesi álláspont szerint az elsőfokú bíróság ítéletét téves jogértelmezés alapján hozta, mivel érdemben nem indokolta az alperes semmisséggel összefüggő jogi érvelésének elutasítását. A Btk. 249. § (2) bekezdése szerint a hatósági eljárás során lefoglalt, zárolt vagy zár alá vett dolog végrehajtás alóli elvonása bűncselekmény. Erre tekintettel a perbeli gépkocsi eladója az országos nyilvántartásba történő bejegyzés nélkül is bűncselekményt valósított meg azzal, hogy a lefoglalt dolgot szándékosan elvonta a végrehajtás alól annak értékesítésével, melyre tekintettel a felperest esetlegesen ért kárt ez okozta. Mivel a kárt nem egy jogi személy, hanem magánszemélyek okozták, ennélfogva nem fogadható el az E. Kft., mint cég megszűnése akként, hogy ez a tényleges károkozók elleni fellépést ellehetetleníti. Ha az eladásban közreműködők jogszerűen és nem bűncselekményi tényállást megvalósítva járnak el, akkor a nyilvántartás hiányában sem következhetett volna be a kár a lefoglalás esetén, hiszen a jogkövető tulajdonos nem értékesítheti jogszerűen járművét a lefoglalás alatt. Amennyiben pedig bűncselekmény miatt semmis a szerződés, annyiban nem az eladó kft., mint jogi személy, hanem a mögötte álló magánszemélyek okozták a kárt. A rendelkezésre álló tényállás szerint ezen természetes személyek ellen a felperes meg sem kísérelte kára érvényesítését, ami a szerződés semmissége, illetve a szerződés szempontjából releváns. Mindezekre tekintettel az alperes álláspontja szerint az elsőfokú bíróság ítélete nem megalapozott. 

Hivatkozott továbbá az alperes arra, hogy a járások kialakításáról, valamint egyes ezzel összefüggő törvények módosításáról szóló 2012. évi XCIII. törvény 2. § (1) bekezdése alapján „A települési önkormányzatok mindazon vagyona és vagyoni értékű joga (a továbbiakban: vagyon) leltár szerint, amelyek a jogszabály által meghatározott, átvételre kerülő államigazgatási feladatok ellátását biztosítják, 2013. január 1-jén a feladat ellátásának időtartamára a Magyar Állam ingyenes használatába került. Az államigazgatási feladat ellátását biztosító vagyon alatt az átvett államigazgatási feladatokhoz kapcsolódó valamennyi jogot és kötelezettséget, valamint ingó- és ingatlan vagyont is érteni kell." Ennek alapján az alperes megítélése szerint egy esetleges pervesztesség esetén is a Budapest Főváros Kormányhivatala lesz a perből eredő kötelezettségek címzettje, mivel az okmányirodai államigazgatási feladatokkal összefüggő kötelezettség 2013. január 1-től átszállt a Magyar Államra, illetve a Kormányhivatalra. Erre tekintettel jelen perben ex lege történt az alperes személyében változás, ami egyben a perbeli követelés „mozgásával" is jár. Ezért a kormányhivatalt vagy ex lege perbeli jogutódnak kell tekinteni, vagy az alperes 2013. január 1-től ex lege mentesül a felelősség alól, mivel felelősségi köréből az okmányirodákkal összefüggő kötelezettségek átkerültek a Magyar Államhoz (kormányhivatalhoz, járási hivatalhoz). 

A felperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú ítélet helybenhagyását és az alperes másodfokú perköltségben marasztalását kérte. Álláspontja szerint a kártérítési felelősség vonatkozásában a kormányhivatal nem az alperes jogutódja. Az alperes erre való hivatkozására tekintettel a felperes a jogutódlás vonatkozásában nyilatkozatot kért Budapest Főváros Kormányhivatalától, melyre adott válasziratot utóbb újabb beadványához csatolta. Ebben Budapest Főváros Kormányhivatala úgy nyilatkozott, hogy a Budapest Főváros Önkormányzata és az alperes által megkötött megállapodás alapján nem tekinti magát az önkormányzat jogutódjának. A 2012. évi XCIII. törvény 89. § (4) bekezdése értelmében e törvényhely alapján 2013. január 1-jén a Fővárosi és Megyei Kormányhivatal Járási (Fővárosi Kerület) Hivatalához átkerülő államigazgatási feladat- és hatáskörökkel összefüggésben folyamatban lévő ügyekben - a (7) bekezdésben foglalt kivétellel - az a szerv jár el, amelynek hatáskörébe a feladat ellátása, a jogszabály rendelkezése szerint kerül. Erre figyelemmel kizárólag az államigazgatási feladat- és hatáskörökkel összefüggésben folyamatban lévő ügyek kerültek a Kormányhivatal hatáskörébe, az önkormányzat korábbi magatartására visszavezethető kártérítési perek azonban nem. Utalt arra is, hogy a válasziratban hivatkozott megállapodás V. számú, egyéb rendelkezések rész 5. pontjában az önkormányzat kijelentette, hogy a járási hivatalnak átengedett vagyonelemeket érintő peres és nem peres, valamint végrehajtási eljárás nincs folyamatban, és e pontra vonatkozó 6. számú melléklet egyetlen átadott ügyet sem tartalmaz. 

A fellebbezés alaptalan.

Olyan ok nem merült fel, ami az ítélet hatályon kívül helyezését indokolná - ilyet az alperes sem jelölt meg -, ezért az ítélőtábla azt érdemben bírálta felül. Megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a döntéshez szükséges bizonyítást lefolytatta, érdemi döntése és annak indokolása is megalapozott. 

A fellebbezésben foglaltakra figyelemmel az elsőfokú bíróság indokolását kiegészítve utal az ítélőtábla arra, hogy a kárt több személy egymástól független magatartása is okozhatja, a közös károkozók felelőssége a Ptk. 344. § (1) bekezdése szerint egyetemleges, melyre figyelemmel a károsult kártérítési igényét bármelyik károkozóval szemben jogosult érvényesíteni, és nincs kötelező anyagi jogi előírás az igényérvényesítés sorrendjére sem. Erre tekintettel az alperes kártérítési felelőssége megítélése szempontjából, közömbös, hogy a perbeli gépkocsira létrejött adásvételi szerződés az elidegenítési és terhelési tilalomba ütközött, és hogy a gépkocsi tulajdonosa, illetve a nevében eljáró magánszemélyek tevékenysége bűncselekménynek minősül-e. 

A perbeli adatok szerint a felperes az adásvételi szerződésben kikötött vételár fizetési kötelezettségét a gépjármű tulajdonjogának átírását követően engedményezéssel teljesítette,  és az adásvételi szerződés alapján az átírást nem vitásan az alperes mulasztása tette lehetővé. Mindezekre tekintettel az elsőfokú bíróság az alperes kártérítési felelősségét helyesen állapította meg, és a kár összegszerűségével kapcsolatos döntése is megalapozott. 

Az alperesnek a jogutódlással kapcsolatos érvelése nem helytálló, az, hogy időközben az adott államigazgatási feladat kikerült az alperes feladatköréből, és annak ellátását biztosító vagyon átszállt az állam tulajdonába, az ezzel kapcsolatos törvényből levezethetően az alperesi tartozás tekintetében jogutódlást nem eredményezett, amit megerősít a felperes által ezzel összefüggésben megkért állásfoglalás tartalma.

A kifejtettek alapján az ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezett rendelkezéseit  a Pp. 253. § (2) bekezdése szerint helybenhagyta és pervesztességére tekintettel a Pp. 78. § (1) bekezdése szerint kötelezte az alperest a felperes részére másodfokú perköltség megfizetésére. Az alperes illetékmentessége folytán le nem rótt fellebbezési illetéket a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

Budapest, 2013. december 5. 

                  Fermanné dr. Polák Zita s.k.
                           a tanács elnöke  
Dr. Hegedűs Mária                   Dr. Baloginé dr. Faiszt Judit s.k.
      előadó bíró                               bíró

A kiadmány hiteléül:
Háló Sándorné 
tisztviselő