A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Pfv.V.21.789/2013/32.szám

A Kúria Dr. Holp András ügyvéd által képviselt I. rendű II. rendű felperesnek Dr. Sommer János ügyvéd által képviselt I. rendű  Dr. Béhm Lajos ügyvéd által képviselt II. rendű a személyesen eljárt III. rendű XXVII.r. alperes által képviselt IV. rendű a személyesen eljárt V. rendű a személyesen eljárt VI. rendű a személyesen eljárt  VII. rendű XXVII. rendű alperes által képviselt VIII. rendű IX. rendű X. rendű XI. rendű XII. rendű XIII. rendű a személyesen eljárt XIV. rendű a személyesen eljárt XV. rendű XXVII. rendű alperes által képviselt XVI. rendű XVII. rendű XVIII. rendű XX. rendű XXI. rendű a személyesen eljárt XXII. rendű a személyesen eljárt XXIII. rendű XXVII.r. alperes által képviselt XXIV.r. XXIV. rendű a személyesen eljárt XXV. rendű a személyesen eljárt XXVI. rendű  a személyesen eljárt XXVII. rendű alperesek ellen kártérítés iránt a Pesti Központi Kerületi Bíróság előtt 13.P.55.694/2010. szám alatt indított és a Fővárosi Törvényszék 2013. szeptember 11. napján meghozott 43.Pf.633.536/2013/5. számú jogerős ítéletével befejezett perében alperes által 2013. november 19. napján előterjesztett felülvizsgálati kérelem, az I.r. és II.r. felperesek által 2014. február 12. napján benyújtott felülvizsgálati ellenkérelem folytán meghozta a következő

Í t é l e t e t:

A Kúria a jogerős ítéletet részben, az I., III., VIII., IX., XVIII. és XXI. r. alpereseket egyetemlegesen marasztaló rendelkezése vonatkozásában hatályon kívül helyezi és az elsőfokú ítélet keresetet elutasító rendelkezését abban a részében helybenhagyja. A jogerős ítélet I.r. alperest 562.500 (Ötszázhatvankettőezer-ötszáz) Ft-ban és 2004. augusztus 28-tól járó kamataiban marasztaló rendelkezését hatályában fenntartja. Az I., III., VIII., IX., XVII., és XXI. r. alperesek első és másodfokú perköltségben, valamint kereseti és fellebbezési illetékben marasztalását mellőzi.
A felek a perköltségeiket maguk viselik.
Az I.r. alperes személyes illetékmentessége folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték az államot terheli.

I n d o k o l á s:

A társasházi lakáson 1999. szeptember 30.-án kötött adásvételi szerződéssel a II.r. alperes tulajdonjogot, az I.r. alperes haszonélvezeti jogot szerzett. A szerződéskötéskor a lakás felújított állapotban volt, mert a lakás alatt húzódó szennyvíz és nyomócső vezetékeket csőtörés miatt cserélni kellett, ami szükségessé tette a parketta cseréjét és festés, mázolás elvégzését is. Ezt követően 1999. októberében az I.r. alperes által bérbeadás útján hasznosított kocsma és a felperesek lakása közötti fal ázott át annak következtében, hogy a falhoz sör folyt. 2000. júniusban ugyanebben a falban húzódó vízvezeték repedt el. A kiáramló víz a vakolatot és a parkettát károsította. A felperesek kárait a biztosító a II.r. alperes háztartási biztosítása napján részben megtérítette. A II.r. felperes a társasház közgyűlésének összehívását kezdeményezte azért, hogy a közgyűlés a lakás aljzatburkolata helyreállítási költségeinek viseléséről döntsön. A társasházközösség a 2001. november 12.-én megtartott közgyűlésen úgy határozott hogy a közösség a költségeket nem viseli. A felperesek keresetükben 1.252.095 Ft és 2000. június 1-től járó kamatai megfizetésére kérték egyetemlegesen kötelezni az I-II.r. alpereseket és III.r. alperesként a társasházközösséget. Az elsőfokú bíróság kártérítés címén az I.r. alperest 626.047 Ft és kamatai, a III.r. alperes társasházközösséget 593.618 Ft és kamatai megfizetésére kötelezte; ezt meghaladóan a keresetet elutasította. Az ítéletet a másodfokú bíróság a fellebbezési kérelem korlátaira tekintet nélkül hatályon kívül helyezte az elsőfokú eljárás lényeges szabályainak megsértése miatt. Kifejtette, hogy a társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. törvény 3. §-a értelmében a társasházközösségnek közös neve alatt kártérítési perekben nincs perképessége; kártérítési perekben a társasházközösség valamennyi tagjának perben kell állnia. A megismételt eljárásban a felperesek a keresetüket módosították. Az I.r. alperest 626.047 Ft, a II.r. alperest 1.252.095 Ft, az I., III-XXVII.r. alpereseket tulajdoni hányaduk arányában osztottan, összesen 593.618 Ft megfizetésére kérték kötelezni.

Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította. Az ítélet indokolása szerint a másodfokú bíróság a hatályon kívül helyező végzésében további nagy terjedelmű bizonyítás lefolytatását is előírta s a még szükséges bizonyításra vonatkozóan utasításokat is adott. A másodfokú bíróság tehát nem tartotta elegendőnek a megalapozott ítélethez a rendelkezésre álló bizonyítékokat. A másodfokú bíróság további bizonyítás lefolytatását tartotta szükségesnek a víz és szennyvíz vezetékek meghibásodásával okozati összefüggésben keletkezett károk mértékére; továbbá arra nézve is, hogy a felperesek kezdeményezték a társasház közgyűlésének összehívását, azonban a közgyűlés összehívására ennek ellenére nem került sor. A felperesek többszöri bírói felhívásra sem terjesztettek elő bizonyítási indítványt, hanem úgy nyilatkoztak, hogy a döntéshez szükséges bizonyítékok már az előző eljárásban is a bíróság rendelkezésére álltak. Mivel a felperesek a követelésük megalapozásához szükséges tényeket nem bizonyították, a keresetük nem volt teljesíthető.

A másodfokú bíróság a felperesek fellebbezése folytán meghozott jogerős ítéletével az elsőfokú ítéletet részben megváltoztatta s a felperesek mint egyetemlegesen jogosultak javára az I.r. alperest 562.500 Ft és annak 2004. augusztus 28-tól járó kamatai, továbbá az I., III. VII., IX., XVIII., XXI.r. alpereseket az I.r. felperes javára 29.137 Ft és kamatai az I. r. és II.r. felperesek mint egyetemleges jogosultak javára 533.362 Ft és kamatai megfizetésére egyetemlegesen kötelezte. Az elsőfokú ítéletet a keresetet ezt meghaladóan elutasító részében helybenhagyta. A jogerős ítélet indokolása szerint a peres felek között nem volt vitás, hogy 1999. és 2000. években a felperesek lakása károsodott. A Pp. 163. § (2) bekezdése értelmében a kár bekövetkeztére további bizonyítás lefolytatása szükségtelen volt. A további bizonyítás nemcsak szükségtelen lett volna, de nem is vezetett volna eredményre, mert a felperesek a lakást 2004. évben helyreállították és 2010. évben eladták. A kárt több ok együttesen idézte elő. A felperesi lakás károsodásának oka volt az I.r. alperes tulajdonában lévő bérbe adott helyiségben 1999. évben történt folyadék kiömlés, a közös tulajdonban lévő csővezetékek törései és a ház előtti megsüllyedt járdáról a ház falához folyó csapadékvíz. A kárt egyrészt az első és második ok, másrészt a harmadik ok egyenlő arányban idézte elő. A kár mértéke a szakértői vélemény szerint 1.252.095 Ft. A csőtörésekkel összefüggő károkért a társasház tulajdonosai felelnek a Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján, míg az épület homlokzata felé lejtő járdáról a falhoz folyó víz okozta károkért az I.r. alperes felel a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. tv. 4. § (1) bekezdésében megszabott feladatai teljesítésének elmulasztása miatt. A csőtörések okozta károkért a társasház közösség tagjai közül csak azok a tagok tehetők felelőssé, akik a felperesi lakás károsodása idején tulajdonosok voltak. Ezek az I., a III., a VIII., a X., a XVIII., XXI. r. alperesek voltak, akik azzal tanúsítottak jogellenes magatartást, hogy a közös tulajdonú vezetékek cseréjének elhatározása céljából társasházi közgyűlést nem hívtak össze. Jogellenes magatartásnak nemcsak a közgyűlés összehívásának elmulasztása minősül, hanem a felújítási munkák elvégzésének elmulasztása is. A társasház közös tulajdonban álló részeinek a II.r. felperes 518/10.000 arányban maga is tulajdonosa volt, ezért a kár tulajdoni hányadával arányos részét 29.137 Ft-ot magának kell viselnie. Azok a volt társasházi tagok akik a káresemény idején tulajdonosok voltak, de a tulajdonukat elidegenítették, perben állásuk hiányában nem voltak marasztalhatók. A nem marasztalt alperesek a káresemény idején még nem voltak tulajdonosok így felelősség sem terheli őket. A járda süllyedésének oka a ház csatorna rendszerének hibája volt; ez azonban nem mentesítette az I.r. alperest a járda helyreállításának kötelezettsége alól. A kár összegének meghatározásánál nem a szakértő által meghatározott, hanem a felperesek által számlával igazolt költségeket 1.125.000 Ft-ot kellett figyelembe venni, hiszen a felpereseket ért vagyoni hátrány a ténylegesen kiadott helyreállítási költség volt, ezért a Ptk. 355. § (4) bekezdése értelmében megtérítendő kárnak ez minősül. Az I.r. felperes mint haszonélvező a Ptk. 159. § (1) bekezdésében megszabott kötelezettségét meghaladó mértékben viselt költségeket, ezért kártérítésre ő is jogosult.

A jogerős ítélet ellen az I.r. alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet annak hatályon kívül helyezését és a keresetet elutasító jogerős ítélet helybenhagyását kérte. Azzal érvelt, hogy a másodfokú bíróság a bizonyítékok okszerűtlen mérlegelésével állapította meg a tényállást. A korábbi elsőfokú ítéletet hatályon kívül helyező végzésében azt is megállapította, hogy a megalapozott döntéshez még további nagy terjedelmű bizonyításra van szükség. Az elsőfokú bíróság a megismételt eljárásban további bizonyítást nem folytatott le, mert a felek a többszöri bírói felhívás ellenére sem terjesztettek elő bizonyítási indítványokat, a másodfokú bíróság ennek ellenére állapított meg a felelősségét megalapozó de bizonyítékokkal alá nem támasztott  tényállást. Az volt az álláspontja, hogy a hatályon kívül helyező végzésben foglalt utasításokhoz a másodfokú bíróság másik tanácsa is kötve van, ezért a jogerős ítéletet hozó bíróság jogellenesen hagyta azokat figyelmen kívül.

A felperesek felülvizsgálati ellenkérelme az elsőfokú ítélet hatályában való fenntartására irányult.

A felülvizsgálati kérelem részben alapos.

A Pp. 270. §-ának (2) bekezdése a jogerős ítélet felülvizsgálatát jogszabálysértés esetén teszi lehetővé. A felülvizsgálati eljárásban a Pp. 275. §-ának (1) bekezdése értelmében a Kúria a jogerős ítéletet az abban megállapított tényállás alapján bírálja felül. Ettől a tényállástól csak az esetben térhet el, ha azt a  jogerős ítéletet hozó bíróság a bizonyítékok nyilvánvalóan okszerűtlen mérlegelésével, ellentmondásos következtetéssel állapította meg, vagy ha az az iratok tartalmával ellentétes. A jogerős ítéletet a Kúria a felülvizsgálati kérelem korlátai között vizsgálhatja felül. A III., VIII., IX., XVIII., és XXI.r. alperesek az őket az I.r. alperessel egyetemlegesen marasztaló ítéleti rendelkezés ellen felülvizsgálati kérelmet nem terjesztettek elő. Az egyetemleges kötelezettek azonban a Pp. 51. § a) pontjában szabályozott egységes pertársaságot alkotnak. Az egységes pertársak  egyikének perbeli cselekményei a Pp. 52. § (1) bekezdése értelmében a többi pertársra is kihatnak; azok elmulasztott percselekményeit pótolják. Az I.r. alperes felülvizsgálati kérelme így kihatott a III., VIII., IX., XVIII., XXI. r. alperesre is, ennélfogva ezeket az alpereseket az I.r. alperessel egyetemlegesen marasztaló ítéleti rendelkezés az I.r. alperes felülvizsgálati kérelme alapján valamennyi egyetemlegesen marasztalt alperesre kiterjedően felülvizsgálható volt. Nem volt eljárási jogi akadálya annak, hogy a másodfokú bíróság a bizonyítékokat szabadon mérlegelje; abban a másik tanácsának a korábbi ítéletet eljárási szabálysértés miatt hatályon kívül helyező végzésben a további bizonyítás szükségességére vonatkozóan írt indokok nem gátolhatták. A Kúria álláspontja szerint a másodfokú bíróság a bizonyítékok mérlegelése során nem vétett olyan hibát, ami az általa megállapított tényállástól való eltérésre okot adna. A másodfokú bíróság az I., III., VIII., IX., XVIII., XXI.r. alperesek kártérítési felelősségét azért állapította meg, mert nem intézkedtek a társasház elavult víz és szennyvíz hálózatának felújítása iránt; ennek érdekében nem kezdeményezték a közgyűlés összehívását és a felújítás elhatározását. A másodfokú bíróság tévesen minősítette az I., III., VIII., IX., XVIII., és XXI. r. alpereseknek ezt a magatartását olyan felróható mulasztásnak, amely a Ptk. 339. § (1) bekezdésén alapuló szerződésen kívüli károkozásért való felelősséget váltana ki. A társtulajdonosok között sajátos a törvény által szabályozott kötelmi viszony van, így a közös tulajdonú dolog fenntartásával kapcsolatos kötelezettségeiket is a törvény rendezi, ezért a szerződésen kívüli károkozásért való felelősség általános szabálya a fenntartási munkák elvégzésének elmaradása miatt keletkezett vitájukban nem alkalmazható. A felperesek, valamint az I., III., VIII., IX., XVIII., XXI. r. alperesek társasházközösség tagjai ezért jogviszonyukra első sorban a társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. törvény (Tht) szabályai irányadóak. Az elavult víz és szennyvíz vezetékek cseréje a Tht. 56. § 2. pontja értelmében fenntartási munkának minősül. A Tht. 28. § (1) bekezdés b) pontja szerint a közgyűlés kizárólagos hatáskörben határoz egyebek mellett a közös tulajban álló épületrészek fenntartásáról. Ezzel azonos rendelkezést tartalmazott a korábban hatályos társasházi törvény az 1997. évi CLVII. törvény is. A korábban hatályos Tht-vel egyezően a jelenleg hatályos Tht. 35. § (1) bekezdése előírja, hogy évente közgyűlést kell tartani. A felpereseknek a vezetékrendszer cseréjére a közgyűlésen kellett volna indítványt tenniük és az esetleges elutasító határozatot a bíróságon kellett volna megtámadniuk. Bírósághoz kellett volna fordulniuk az esetben is, ha a közgyűlés az indítványukról való határozathozatalt tagadta volna meg. A bíróság kötelezhette volna a társasház közösséget a fenntartási munkák elvégzésére. A kérdéses fenntartási munkák elvégzésének elmaradása semmiképpen sem tekinthető az egyes tulajdonostársak szerződésen kívüli jogellenes és felróható magatartása következményének, már csak azért sem, mert az elvégzésük szükségessége a csőtöréseket, tehát a felperesek kárainak bekövetkezését követően vált a felperesek és tulajdonostársak számára tudottá. Mivel a felperesek a Tht. alapján őket megillető jogokat nem érvényesíthették s a mulasztásuk folytán őket ért hátrányok kiegyenlítését kártérítés címén sem kérhetik, a jogerős ítélet I., III., VIII., IX., XVIII., XXI. r. alpereseket egyetemlegesen marasztaló rendelkezését a Kúria a Pp. 275. §-ának (3) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és e vonatkozásban a keresetet elutasító elsőfokú ítéletet helybenhagyta.

Nem értett egyet a Kúria a másodfokú bíróságnak azzal a jogi álláspontjával, hogy a járda karbantartását a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. tv. tette az I.r. alperes kötelezettségévé s az I.r. alperest e kötelezettségének elmulasztása miatt terheli a kártérítési felelősség s köteles megtéríteni a felperesek két lakószobája padozatának helyreállítási költségei fele részét. A szóban lévő törvény hatálya az 1. § értelmében a vízi létesítményekre terjed ki, és a törvény 4. § (1) bekezdése az ezekkel kapcsolatos egyes feladatok ellátását tette a helyi önkormányzatok feladatává. A járda karbantartása a felperesek kárának bekövetkezésekor hatályos önkormányzati törvény a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.) 8. § (1) bekezdése alapján volt az I.r. alperes kötelezettsége. A felperesek két lakószobája padozatának felszedését, a padozat alatti talaj tömörítését és az új burkolat elkészítését, amelyek költségei a felperesek perben megtéríteni kért kárát teszik ki az tette szükségessé, hogy a csőtörésekkor kiáramlott és az épület utca fronti főfala előtti járdáról a víz a padozat alá folyt és ott a talaj kimosódását és roskadását idézte elő. A járdáról a csapadékvíz azért folyt a padozat alá, mert a járda az épület fala felé lejtett. A másodfokú bíróság ezt a ténymegállapítását a szakvéleményre alapozva tette. Ettől eltérő ténymegállapításra a Kúriának a felülvizsgálati eljárásban nem volt lehetősége, mert a bizonyítékokat a másodfokú bíróság a Pp. 206. § (1) bekezdésének megfelelően értékelte, ezért az általa megállapított tényállást a felülvizsgálati eljárásban is irányadónak kellett tekinteni. Mivel a járda ellentétes irányú volt s ennek a hibának a megszüntetése az Ötv.8. § (1) bekezdése alapján az I.r. alperes kötelezettsége volt, amit az I.r. alperes elmulasztott elvégezni, helyesen állapította meg a másodfokú bíróság, hogy mint közterület fenntartót a Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján kártérítési felelősség terheli. 

Mindezért a Kúria a jogerős ítélet I.r. alperest a felperesek kárának fele részében marasztaló rendelkezését a Pp. 275. §-ának (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. A jogerős ítélet részbeni hatályon kívül helyezésének és az elsőfokú ítélet részbeni helybenhagyásának következménye a jogerős ítélet első és másodfokú perköltség viselése vonatkozó rendelkezésének megváltoztatása.

A felek pernyertességének - pervesztességének arányában valamint az előlegezett költségekben nem volt számottevő különbség ezért a Kúria a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 81. § (1) bekezdése alapján úgy határozott, hogy a felülvizsgálati költségeiket a felek maguk viselik. Az I.r. alperes személyes illetékmentessége folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. § (1) bekezdése és 14. §-a alapján az állam viseli.

Budapest, 2014. október 29.

Dr. Molnár Ambrus s.k. a tanács elnöke Dr. Szűcs József s.k. előadó bíró Dr. Madarász Anna s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

tisztviselő