A Kúria, 
mint felülvizsgálati bíróság

í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV.38.168/2018/7.

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás előadó bíró, 
		    Dr. Kiss Árpád Lajos bíró

I. rendű felperes: I.rendű felperes neve 
		     
II. rendű felperes: II.rendű felperes neve 

III. rendű felperes: II.rendű felperes neve 
		         
A felperesek képviselője: Dr. Magyar György ügyvéd 
			     (Magyar György és Társa Ügyvédi Iroda, 

Az alperes: Emberi Erőforrások Minisztériuma 
	      
Az alperes képviselője: Dr. Fehér Zsolt jogtanácsos 

A per tárgya: felsőoktatási intézmény működési engedélyének visszavonása

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 24.K.32.980/2017/24. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 24.K.32.980/2017/24. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felpereseknek egyetemlegesen 30 000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárásban felmerült költséget.

A feljegyzett 70 000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	Az Oktatási Hivatal (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) az I. rendű felperes magyarországi működését a 2010. augusztusban kelt OH-FHF/1165-6/2010. számú, a II. rendű felperes magyarországi működését a 2011. december 13-án kelt OH-FIF/1284-6/2011. számú határozatával engedélyezte, egyben az intézményeket az általa vezetett közhiteles nyilvántartásba bejegyezte. Az I. rendű felperes által folytatott képzés neve a határozatban rögzítettek szerint Communication Visuelle (Vizuális kommunikációszak), a II. rendű felperesé Management de la Mode (Divatmenedzsment szak) Mindkét intézmény magyarországi képviselőjeként T. Z. lett a nyilvántartásba bejegyezve. Az elsőfokú hatóság döntése mindkét felperes tekintetében a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. (a továbbiakban: Ftv.) 116. § (1) bekezdésén alapult és tartalmazta a 116. § (6) bekezdésben foglaltakról való tájékoztatást. A II. rendű felperes esetben ezen túlmenően rögzítésre került, hogy a 116. § (1) bekezdése alapján az elsőfokú hatóság Magyar Ekvivalencia és Információs Központja (továbbiakban: MEIK) szakértői véleményt adott, mely szerint a II. rendű felperes „Franciaországban működő magánintézmény, melynek egyetlen nemzeti szinten elismert képzése van, a mellékelt okirat által is tanúsított „responsable marketing et commercial de la mode et de luxe" elnevezésű képesítéshez vezető képzés. A mellékelt okirat által tanúsított képesítés Franciaországban a nemzeti képesítési keretrendszer (rèpertoire national des certifications professionelles) szerinti II. szintű képesítés, amely azonban nem azonos a francia „Licence", I. ciklusú felsőfokú oklevéllel, ezért annak magyarországi felsőfokú végzettséget tanúsító oklevélként történő elismerése nem lehetséges." Az elsőfokú hatóság a II. rendű felperes magyarországi működését az Ftv. 116. § (6) bekezdése alapján azzal a tájékoztatással engedélyezte, hogy a képzés során megszerezhető oklevél nem tanúsít Magyarországon megszerezhető végzettséget, sem szakképzettséget, ezért a II. rendű felperesnek fel kell hívni a képzésre jelentkezők figyelmét erre a körülményre. 

[2]	Az elsőfokú hatóság 2017. június 20-án kelt végzésében a nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény (a továbbiakban: Nftv.) 76. § (3) bekezdése alapján elrendelte az I. és a II. rendű felperesek működési engedélyének öt éves felülvizsgálatát, felhívva egyben az I. és a II. rendű felperest az Nftv. végrehajtásáról szóló 87/2015. (IV. 9.) Kormányrendelet (a továbbiakban: Vhr.) 10. § (4) bekezdése alapján adatszolgáltatásra, mely adatszolgáltatási kötelezettségének a felperesek eleget tettek. 

[3]	A MEIK az elsőfokú hatóság azon megkeresésére, miszerint a felperesi intézmények megfelelnek-e az Nftv. 76. § (1) bekezdésben foglaltaknak, a MEIK/315-1/2011. számú állásfoglalásában az alábbi választ adta:
„1. az Ecole d'Art Marise Eloy, amely időközben a VISART-Paris School of Visual Art nevet kapta, Franciaország belső joga alapján elismert magán felsőoktatási intézmény.
2. A „Contepteur en commincation visuelle" Franciaországban II. (Niveau II. szintű képesítésként szerepel a szakmai képesítések nemzeti jegyzékében (RNCP). Az intézmény által kiállított okirat azonban nem államilag elismert oklevél, nem tanúsít a francia felsőoktatási fokozatrendszer (Lincence, Master, Doctorat) szerinti fokozatot.
3. Az RNCP-ben a szakmai képesítéseket öt osztályba sorolják. I. szint: érettségi+5 év vagy annál több képzési idő (master, titre d'ingénieur); II. szint: érettségi+3/+4 év képzési idő (licence, M 1); III. szint: érettségi+2 év képzési idő (BTS, DUT); IV. szint: érettségi; V. szint: 8. osztály befejezése után további 2 év képzési idő.

[4]	A II. szintre besorolt képesítés a szakma tudományos alapú ismeretét jelenti, a képzés alkalmazottként vagy önálló vállalkozóként a tevékenység önálló gyakorlására készít fel.

[5]	Az elsőfokú hatóság a 2017. június 7. napján kelt FNYF/244-12/2017. számú határozatával a II. rendű felperes, a 2017. június 20. napján kelt FNYF/280-10/2017. számú határozatával az I. rendű felperes működési engedélyét 2017. július 31-i hatállyal visszavonta, egyidejűleg az intézményekről a közhiteles nyilvántartásában vezetett adatokat törölte. Előírásra került, hogy a felperesek 2017. július 31-ét követően Magyarországon felsőoktatási képzésre irányuló tevékenységet nem végezhetnek, oklevelet nem bocsáthatnak ki, továbbá kötelesek a hallgatók jogviszonyát megszüntetni. Az elsőfokú hatóság felhívta a felperesek magyarországi partnerét, a III. rendű felperes jogelődjének, a V. M. A. Kft. képviselőjét, T. Z.ügyvezető igazgatót, hogy a határozatban foglaltakról a felpereseket haladéktalanul, továbbá a felperesek által Magyarországon folytatott képzésben résztvevő hallgatókat, amennyiben a 2017/2018 tanévre hirdetett meg képzést, az arra jelentkezőket is haladéktalanul, de legkésőbb 15 napon belül tájékoztassa. Tegyen lépéseket annak érdekében, hogy a működési engedély visszavonása miatt kialakult helyzetben a hallgatókat minél kisebb hátrány érje. A felsőoktatási képzés folytatására irányuló tájékoztatási tevékenységét, a felvételi tájékoztatást a végzés jogerőre emelkedésével egyidejűleg szüntesse meg és az intézkedésekről 60 napon belül írásban tájékoztassa az elsőfokú hatóságot. A határozat indokolásában az eljárás során beszerzett MEIK állásfoglalás ismertetését követően megállapításra került, hogy a felperes nem felel meg az Nftv. 76.§. (1) bekezdésében foglalt feltételeknek, mivel az általa Magyarország területén folytatott képzés és az arra tekintettel kiállított oklevél nem felel meg államilag elismert felsőoktatási fokozatot adó képzésnek (oklevélnek), ezért a felperes működési engedélyt visszavonta. 

[6]	A felperesek fellebbezése folytán eljárt másodfokú hatóság a 2017. augusztus 21. napján kelt 403603/2017/FOKT számú és 40643-3/2017/FOKT számú határozataival az elsőfokú határozatokat akként változtatta meg, hogy az I. és a II. rendű felperes működési engedélyét a másodfokú határozat jogerőre emelkedésének napjával vonta vissza, és ezen időponttól írta elő a felperesekre és T. Z-ra vonatkozó kötelezettségeket. A határozat indokolásában az alperes a fellebbezésben foglaltakra tekintettel hangsúlyozta, hogy az Nftv. eljárás megindításakor hatályos 76. § (1)-(3) bekezdése alapján járt el, a felperes fellebbezésében hivatkozott 115. § (7) bekezdés szerinti átmeneti rendelkezés 2017. április 11-től hatályos, továbbá az Nftv. 76. § (1) bekezdését a 2017. évi XXV. törvény ugyancsak 2017. április 11-i hatállyal módosította. A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (Jat.) 15. § (1) bekezdése alapján megállapítható, hogy a 2016. augusztus 2-án indult eljárásra az Nftv. 2017. április 11-i hatályba lépett rendelkezéseit nem kell alkalmazni. A másodfokú hatóság rögzítette, hogy a fellebbezésben foglaltak alapján a tényállás tisztázása érdekében ismét felhívta az elsőfokú hatóságot, melynek nyilatkozata szerint határozatát a Centre Internaional d' etudes pédagogiques (CIEP) nevű francia szervezet állásfoglalása alapján hozta meg és csatolta nyilatkozatát alátámasztó levelezést is. Az alperes hivatkozott arra, hogy az European Network of Information Centres (ENIC) nemzetközi hálózatot az Európai Tanács és az UNESCO, a National Academic Recognition Information Centres (NARIC) hálózatot pedig az Európai Bizottság kezdeményezésére hozták létre azzal a szándékkal, hogy elősegítsék az oktatói és hallgatói mobilitást és megkönnyítsék a külföldön szerzett bizonyítványok és oklevelek elismerését. A hálózat irodái egymással szoros kapcsolatot tartva naprakész tájékoztatást tudnak adni egy adott ország oktatási rendszeréről és az ott szerzett oklevelek elismeréséről. A MEIK kapcsolatot tart és közvetlenül együttműködik más államok és nemzeti szervezetek ekvivalencia ügyekkel foglalkozó központjaival és ellátja az ENIC és NARIC hálózati tagságból eredő feladatokat. Emellett ellátja a szakképzettségek elismerésére vonatkozó koordinátori teendőjét, továbbá más feladatokat is ellát az 1024/2012/EU rendeletben foglaltak szerint. Megállapítható, hogy megkeresett francia szervezet, a CIEP is az ENIC/NARIC hálózat franciaországi tagja, melynek állásfoglalása alapján állapította meg az elsőfokú hatóság, hogy a felperesek nem felelnek meg az Nftv. hivatkozott rendelkezésének, ezért a működési engedélyük visszavonása szükséges. 

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[7]	A felperesek az alperesi határozatok ellen keresetet terjesztettek elő, melyben kérték a határozatok hatályon kívül helyezését. 

[8]	Az alperes érdemi ellenkérelmében változatlanul fenntartotta a határozatokban foglaltakat és kérte a keresetek elutasítását. 

Az elsőfokú bíróság ítélete

[9]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 24.K.32.980/2017/24. számú, 2018. július 5. napján kelt ítélete szerint a felperesek keresete az alábbiak értelmében megalapozott.

[10]	Az Nftv. 76. § (1) bekezdése a külföldi felsőoktatási intézmény oklevelet adó képzési tevékenységének Magyarországon való folytatását három feltételhez köti, egyrészt, hogy a származási országában államilag elismert felsőoktatási intézménynek minősüljön, másrészt, hogy az általa Magyarország területén folytatni kívánt képzés és az arra tekintettel kiállított oklevél államilag elismert felsőoktatási fokozatot adó képzésnek (oklevélnek) feleljen meg, továbbá hogy a működését az Oktatási Hivatal engedélyezze. 

[11]	Az Nftv. 76. § (1) bekezdésének nyelvtani vizsgálata alapján a bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az első mondatban szereplő két feltétel konjunktív feltétel, melyet a jogalkotó két, egymással mellérendelt viszonyban álló tagmondattal fejezett ki akként, hogy a két feltétel tekintetében releváns elismerő állam csak az első tagmondatban lett megnevezve, és az a származási ország szerinti állam. Az elismerésnek mindkét konjunktív feltétel esetében ugyanattól az államtól, vagyis a származási államtól kell származnia. Mindezek alapján a bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a francia honosságú felperesek intézményi volta és az általuk folytatott képzés állami elismerésére kizárólag a francia állam a jogosult és az elismerés tartalmát is a francia államnak kell meghatározni, jogsértő ezért az olyan értelmezés, amely az Nftv. 76. § (1) bekezdésében meghatározott feltétek vizsgálatakor is az Nftv. 76. § (3) bekezdése szerinti vizsgálatot és az oklevél magyar állam általi elismerését követelné meg.

[12]	A felek e jogszabályhely értelmezésekor nagy jelentőséget tulajdonítottak egyes fogalmak, így a képzés, az oklevél, a diploma, illetőleg a fokozat fogalmak értelmezésének, mely vitának az elsőfokú bíróság, ítéleti indokolása szerint nem tulajdonított döntő jelentőséget. 

[13]	A perben eldöntendő kérdés a bizonyítékok értékelése során ekként az volt, hogy a francia állam általi elismerés bizonyítására mely bizonyítékok alkalmasak. Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint az e körben releváns tényekről a francia belső jog, tehát a francia jogszabályok értelmében a francia államnak kell nyilatkozni, figyelemmel arra a körülményre, hogy ez az államok szuverenitása körébe tartozó kérdés. Súlyt helyezett azon körülményre, hogy a nagykövet kifejezetten és egyértelműen azt nyilatkozta, hogy a per tárgyát képező okleveleket, illetőleg azok fokozatát, a Niveau II. fokozatot a francia állam elismeri. Hivatkozta a francia felsőoktatási törvény felsőoktatásra vonatkozó (Article L612-1) fejezetét, mely szerint az intézményi diplomák is a ciklikus francia felsőoktatás részei, a törvény RNCP lista felelősére, a CNCP állami intézményre vonatkozó (Article L335-6, L335-13) fejezeteit, mely fejezetek azt is tartalmazzák, hogy az RNCP listán szereplő képzések diplomáit és szakképesítéseit az állam nevében adják ki. A Niveau II. oklevél felsőoktatási fokozat voltára a francia oktatási minisztérium táblázata, a Campus France állami oktatási szervezet jelentése és a CNCP táblázata lett becsatolva, melyek azt igazolják, hogy a Niveau II. diplomák a 3 éves felsőoktatási képzést (bac+3) követő Licence diplomák és 4 éves képzés után (bac+4) Master diplomák. 

[14]	Ebből következően az alperes a diplomák azonosságát, a felperes pedig - a fentebb bemutatott bizonyítékai és az azokkal alá támasztani kívánt tények alapján - azok egyenértékűségét tartotta relevánsnak. 

[15]	A bíróság felperessel egyező álláspontja szerint az alperesi elvárásnak nem volt semmilyen jogszabályi alapja, továbbá egyetlen olyan bizonyíték sem állt az alperes rendelkezésére, mely az álláspontját alátámasztotta volna, ugyanis ilyen elvárást nem ír elő sem az alperes által a döntése alapjaként hivatkozott Nftv. 76. § (1) bekezdése, de a (3) bekezdése sem, mely egyenértékűségi feltételt ír elő, továbbá a francia jogszabályok sem tartalmaznak olyan rendelkezést, amely azt az alperesi álláspontot támasztaná alá, hogy felsőfokú képzésnek kizárólag a bolognai rendszer szerinti fokozatot, (Licence, Master, Doctorat) felelnek meg.

[16]	A bíróság az alperes tanúbizonyításra és szakértő kirendelésére vonatkozó indítványát elutasította, tekintettel arra, hogy azok az ítéletben kifejtettek alapján sem szükségesek, sem alkalmasak nem voltak a tényállás valóságának bizonyítására. 

[17]	Mindezek alapján a bíróság megállapította, hogy az alperes döntései nem felelnek meg a jogszabályi előírásoknak, mert az alperes az anyagi jogszabályok téves értelmezése miatt nem tett megfelelően eleget a törvényben foglalt tényállás tisztázására irányuló kötelezettségének, amivel oly mértékben megsértette a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL törvény (a továbbiakban: Ket.) 50. § (6) bekezdésében foglaltakat, mely jogsértés a döntés érdemére is kihatott. 

[18]	A határozatoknak a III. r. felperes által támadott, rá vonatkozó kötelezését a bíróság szintén jogsértőnek tartotta, mivel annak semmi jogszabályi alapja nem volt, ilyen jogszabályt az alperes nem nevezett meg határozatában, nem is indokolta e kötelezését, továbbá a per során sem nyilatkozott e kötelezés okára nézve, erre nyilatkozatot egyáltalán nem tett, ezért a bíróság e körülményekre tekintettel csak e kötelezés jogsértő voltát állapíthatta meg. 

[19]	Minderre tekintettel a bíróság azt állapította meg, hogy a felperesek keresete megalapozott volt.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[20]	Az ügyben az alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet. A jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és Az alperesi határozatok hatályában fenntartását kérte. Hivatkozott a Ket. 27. § (3) bekezdés, 52. § (2) bekezdés, az Nftv. 76. § (1) és (3) bekezdése, az Oktatási Hivatalról szóló 121/2013. (IV. 26.) Kormányrendelet 19 § (1) bekezdés ab) pontja, a felsőoktatási képesítéseknek az európai régióban történő elismeréséről szóló, 1997. április 11-én, Lisszabonban aláírt Egyezmény kihirdetéséről szóló 2001. évi XCIX. törvény VIII.2 Cikk b) pontja és IX:2 Cikke sérelmére.

[21]	Eszerint sem az elsőfokú, sem a másodfokú hatósági döntés nem alapult azon, hogy a felperes képzése a magyarországi felsőoktatási rendszer alapján elismerhető-e (a kiadott felsőoktatási oklevél honosítható-e) vagy sem. Mind az elsőfokú, mind a másodfokú eljárásban meghozott döntés a felperes Magyarországon indított képzésének (Communication Visuelle/Management de ĽMode) a felperes származási országa, azaz Franciaország részéről történő állami elismerését vizsgálta, semmiképpen sem annak magyarországi elismerhetőségét.

[22]	A kérelem kifogásolja, hogy - nem függetlenül attól, hogy a jelen eljárás két külön peres eljárásként indult és a bíróság által került egyesítésre - egyetlen alkalommal sem vizsgálták a peres eljárás folyamán azt a tényt, hogy az Ecole ďArt Maryse Eloy (új nevén: VISART Paris, School of Visual Arts) külföldi intézmény valóban létező (perképességgel valóban rendelkező) jogalany lenne.

[23]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmet nyújtott be, amelyben kérte az elsőfokú bíróság ítéletének hatályában való fenntartását. Az oklevelek francia állami elismeréséhez eszerint nem fér kétség. Hivatkozott továbbá a felperes arra, hogy a per során az alperes egyáltalán nem vonta kétségbe a felperesek jogalanyiságát. A két francia főiskola (az I. II rendű felperesek és diplomáik jogi helyzete változatlanul fennáll.

A Kúria döntése és jogi indokai

[24]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott. A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 24.K.32.980/2017/24.számú ítéletét hatályában fenntartja az alábbiak szerint.

[25]	Kúria a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 275. § (2) bekezdése alapján a jogerős határozatot csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között, az abban megjelölt jogszabályok alapján vizsgálhatja felül (KGD 2011.62.). 

[26]	Jelen ügyben a Kúriának abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy az Nftv. 76. § (1) bekezdése miként alkalmazandó az ügyben, alkalmazásakor a francia állam általi elismerésen van-e a hangsúly vagy a képzés fokozatában.

[27]	Az alperes hivatkozott a CIEP állásfoglalására, amely szervezet az ENIC/NARIC hálózat franciaországi tagja, és amely hálózatot az Európai Bizottság kezdeményezésére hozták létre azzal a szándékkal, hogy elősegítsék a hallgatói és az oktatói mobilitást és megkönnyítsék a külföldön szerzett bizonyítványok és oklevelek elismerését. E francia társhatóság nyilatkozott arról, hogy az I. és a II. rendű felperesek mint magániskolák által folytatott képzésekről kiállított oklevelek államilag elismertnek minősülnek, de nem tanúsítanak államilag elismert felsőoktatási fokozatot, a képzések nem minősülnek licence, master, doctorat fokozatoknak. Az alperes ebből azt a következtetést vonta le, hogy így a felperesek az Nftv. 76. § (1) bekezdésének második fordulata alapján külföldi felsőoktatási intézményként nem működhetnek.

[28]	Az Nftv.-nek a perben alkalmazandó, azaz a közigazgatási eljárás megindulásakor hatályos 76. § (1) bekezdése alapján Magyarország területén külföldi felsőoktatási intézmény akkor folytathat oklevelet adó képzési tevékenységet, ha a származási országában államilag elismert felsőoktatási intézménynek minősül és az általa Magyarország területén folytatni kívánt képzés és az arra tekintettel kiállított oklevél államilag elismert felsőoktatási fokozatot adó képzésnek (oklevélnek) felel meg és a működését az oktatási hivatal engedélyezte. Az oktatási hivatal a működési engedélyre vonatkozó határozatát visszavonja, amennyiben a felsőoktatási intézmény, vagy a képzés e feltételeknek utóbb nem felel meg. A (2) bekezdés szerint a működési engedély kiadása megtagadható az oktatási hivatal által beszerzett felsőoktatási akkreditációs szervezet szakvéleménye alapján, ha az alapján megállapítható, hogy a magyarországi és a székhely szerinti országban érvényes működési és képzési feltételek jelentősen eltérnek. A szakvélemény nyilatkozik a képzés személyi és tárgyi feltételeiről, a képzés minőségéről. A működési engedély a 76. § (3) bekezdés folytán megtagadható, ha a külföldi oklevél végzettségi szintjének a magyarországi elismerésére nincs lehetőség. A működési engedéllyel rendelkező külföldi felsőoktatási intézményt az oktatási hivatal veszi nyilvántartásba. A külföldi felsőoktatási intézmények működése felett a miniszter gyakorolja a jogszabályban meghatározott jogkörét. A működési engedélyt az (1), a (2) és az e bekezdésben meghatározott feltételek teljesülése szempontjából az oktatási hivatalnak legalább ötévente felül kell vizsgálnia. Ha a más államban székhellyel rendelkező felsőoktatási intézmény által kibocsátott külföldi oklevél végzettségi szintjének magyarországi elismerésére nincs lehetőség, akkor erre az intézménynek egyértelműen és igazolhatóan fel kell hívni a képzésre jelentkező figyelmét, amelynek teljesülését az oktatási hivatal ellenőrzi.

[29]	Az Nftv. 77. § akként rendelkezik, hogy az EGT-államban székhellyel rendelkező felsőoktatási intézményekre a 76. §-ban foglaltak az e § (2)-(3) bekezdésben foglalt eltérésekkel alkalmazandók, azaz a más EGT-államban székhellyel rendelkező felsőoktatási intézmény működésének megkezdéséhez szükséges engedély kiadása a 76. § (3) bekezdésben foglalt egyenértékűségi feltétel alapján nem tagadható meg. Ez azt jelenti, hogy ebben az esetben, ami a perbeli is, a külföldi oklevél végzettségi szintjének a magyarországi elismerése nem tagadható meg, feltéve, hogy a 76. § (1) bekezdésének az intézmény megfelel.

[30]	Ezt az összefüggést egyébként alátámasztja az Nftv. 77. §-ához fűzött törvényi indokolás is, amely szerint a „nemzetközi gyakorlatnak megfelelően az Európai Gazdasági Térség államaiban székhellyel rendelkező felsőoktatási intézmények a szolgáltatási tevékenység megkezdésének és folytatásának általános szabályairól szóló [2009. évi LXXVI.] törvény szerint letelepedett intézményként vagy határon átnyúló szolgáltatásnyújtás keretében folytathatnak képzést. Ezen intézményeknek az oktatási hivatal felé bejelentési kötelezettségük van. A magyarországi működés nem tagadható meg." A hivatkozott 2009. évi LXXVI. törvény (a továbbiakban: Szolgtv.) 58. §-a szerint a belső piaci szolgáltatásokról szóló - az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés 49. és 56. cikkei szerinti letelepedés, illetve szolgáltatásnyújtás szabadsága tartalmát pontosító - 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálja. Az irányelvből, illetve a két alapszabadságból következő főszabály egyértelműen az, hogy a szolgáltatási tevékenységének letelepedés keretében vagy szolgáltatásnyújtásként történő megkezdését, folytatását a fogadó állam nem akadályozhatja, legfeljebb az arányosság elvét tiszteletben tartó, nem diszkriminatív korlátozását vagy feltételét (mint például a bejelentési kötelezettség) írhatja elő közérdeken alapuló indokból (lásd pl. az Európai Unió Bíróságának C-55/94. sz. Gebhard ítéletét). Mindezt a Szolgtv. rendelkezései is megerősítik. A szóban forgó jogkérdés tehát a képzési tevékenység gyakorlásához (a szolgáltatóként való működéshez) való jogosultság.

[31]	A perben a felülvizsgálati eljárásban a 76. § (1) bekezdésében foglalt feltételek közül anyagi jogi értelemben már nem vitatottak a következők. Egyrészt a felperesi felsőoktatási intézmények Franciaországban államilag elismertek. Másrészt az általuk Magyarország területén folytatni kívánt képzés és az arra tekintettel kiállított oklevél Franciaországban szintén államilag elismertek. Harmadrészt működésüket az oktatási hivatal engedélyezte. A felülvizsgálati kérelem szerint azonban megkérdőjelezendő, hogy az általuk nyújtott képzés felsőoktatási fokozatot adó képzésnek (oklevélnek) felel meg.

[32]	Az elsőfokú bíróság ítéletének indokolása érvelésében a hangsúly az Nftv. 76. § (1) bekezdésének értelmezésekor a francia állam általi elismerésen van. A felülvizsgálati kérelem ezt nem vitatja, ezzel szemben ugyanebben a bekezdésben a képzés felsőoktatási fokozatot adó voltát kérdőjelezi meg.

[33]	A felperesek által kiadott diploma nem vitatottan nem a bolognai rendszer szerinti Licence és Master diploma, mivel olyan diplomát Franciaországban csak az állami egyetemek adhatna ki. A felperesek szerint azonban egyenértékűek azzal, a nemzeti diplomák L (Licence), illetve M (Master) szintjei ugyanis egyértelműen megfelelnek az intézményi diplomák RNCP II., illetőleg I. szintjeinek. 

[34]	Mindkét diploma része az Európai Képesítési Keretrendszernek és az Európai Kreditátviteli Rendszernek, vagyis az Európai Unió mindkét diplomát a szerzett kreditek és a képzések időtartama szempontjából az ún. első ciklusú képzésnek (alapfokozatnak) megfelelőként jelöli meg, ami egyebek között 180-240 ECTS-kredit összegyűjtését jelenti. A felperesek a közigazgatási eljárás során benyújtott beadványaikban bemutatták, hogy a francia RNCP Niveau II. diploma az Európai Unió tájékoztató oldala szerint ebben (és csak ebben) a tekintetben azonos más országok Bachelor diplomáival. 

[35]	Nem kétséges, hogy mind a bolognai rendszer szerint felsőoktatási fokozatot adó diplomák, mind a vele egyenrangúnak tekintett felperesek által kiadott diplomák a francia állam által elismertek (https://diplomeo.com/actualite-definition_titre_certifie_cncp_niveau_diplome).

[36]	Az alperesi érvelés szerint azonban a jogszabályi változások eredményeként áll elő az a helyzet, hogy a 2017. évi működési engedély megújításakor kifejezetten felsőoktatási fokozatot adó képesítés hiányában már nem működhet Magyarország területén külföldi felsőoktatási intézmény, így a működési engedély visszavonása erre való tekintettel volt az eljárt hatóságok által teljes mértékben jogszerű és a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelő.

[37]	A Kúria szerint azonban az Nftv. 76. § (1) bekezdésének értelmezésében a „kiállított oklevél államilag elismert felsőoktatási fokozatot adó képzésnek (oklevélnek) felel meg" megfogalmazásban a „megfelelés" nemcsak kifejezetten a fokozatot adó képzést, hanem az annak elismerten megfelelő képzést is kell, hogy jelentse.

[38]	Egyet lehet érteni az alperes kérelmében megfogalmazott azon állásponttal, hogy „az Nftv 76. § (1) bekezdésének alkalmazás szempontjából teljesen irreleváns az a tény, hogy a Communication Visuelle/ Management de Ľmode képzések a francia képesítési keretrendszerben (…) mint Niveau II szinthez tartozó képzések ugyanoda kerültek besorolásra, ahova a felsőoktatási fokozatot adó Licence képzések is be lettek sorolva. A Niveau II szint ugyanis egy tágabb halmaz, mint a Licence fokozatot adó képzések halmaza. Utóbbi az előbbinek részhalmaza, de ebbe a szűkebb részhalmazba a Communication Visuelle/ Management de Ľmode képzés nem tartozik bele." Mégpedig azért, mert mindkét típus a hivatkozott hazai jogszabályhely hatályának körébe tartozik, minek is vonzata az, hogy az ilyen képzések Magyarországon is elismertek, habár nem feltétlenül felsőoktatási fokozatot adó képzésnek. Erre hivatkozással azonban az Nftv. 77. §-a alapján a EGT-állami székhelyű intézmény működési engedélyét nem lehet megtagadni. 

[39]	Nincs relevanciája tehát az alperes további érvelésének arra vonatkozóan, hogy a felperesek képzése bizonyos értelemben (kimeneti szempontból) nem felel meg a felsőoktatási fokozatot adó képzésnek. A franciaországbeli megfelelés ugyanis megvan, tekintet nélkül arra. hogy annak mércéje nem felsőoktatási fokozat adása. A magyarországi meg nem felelést pedig kifejezi, amennyiben a felperesek képzése Magyarországon nem lehet felsőoktatási fokozatot adó. Csakhogy ez a körülmény az Nftv. szabályzása szerint önmagában nem ok a működési engedély visszavonására. 

[40]	A Kúria szerint nem igaz tehát, hogy csak azok a franciaországi székhelyű intézmény által kiadott az oklevelek felelnek meg a felsőoktatási képzést tanúsító oklevélnek, amik a bolognai rendszer szerinti Licence, Master vagy Doctorat fokozatot adnak, mivel Franciaországban nemcsak ezek tanúsítanak államilag elismert végzettséget. Nem lehet tehát ez ok a magyarországi működés kizárására, tekintet nélkül arra, hogy a vitatott képzés elismerése Magyarországon nem felsőoktatási fokozatot adó.

[41]	Az alperes további hivatkozása a felperesek jog- és perképességét vitatja. E körben a Kúria megjegyzi, hogy a megelőző eljárásban ez a kérdés nem merült fel, azonban a Kúria megállapítása szerint a jogerős ítélet e vonatkozásban sem törvénysértő.

[42]	Összességében a Kúria az elsőfokú bíróság keresetnek helyt adó ítéletét a fentiek szerint az indokolás megváltoztatásával a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fönntartotta.

A döntés elvi tartalma

[43]	Az ügyben alkalmazandó jog szerint, EGT-államban székhellyel rendelkező felsőoktatási intézmény működésének megkezdéséhez szükséges engedély kiadása egyenértékűségi feltétel alapján nem tagadható meg, feltéve, hogy az intézmény a származási országában államilag elismert felsőoktatási intézménynek minősül, valamint az általa Magyarország területén folytatni kívánt képzés és az arra tekintettel kiállított oklevél a származási országban államilag elismert felsőoktatási fokozatot adó képzésnek (oklevélnek) felel meg. A megfelelés a származási országban felsőoktatási fokozatot adó képzésnek való megfelelést, azaz egyenértékűséget jelent.

Záró rész

[44]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

[45]	A felpereseknél a felülvizsgálati eljárásban felmerült perköltség viselésére a pervesztesnek minősülő alperes köteles a régi Pp. 270. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó 75. § (1) és 78. § (1) bekezdése alapján.

[46]	Az alperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 5. § (1) bekezdés a) pontja alapján személyes illetékmentességben részesül. Erre tekintettel a tárgyi illetékfeljegyzési jog alapján le nem rótt, az Itv. 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított és a 62. § (1) bekezdés h) pontja értelmében feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket, a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban tárgyú 6/1986 (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján, az állam viseli.

[47]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271.§ (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

, 2019. október 15.

Dr. Balogh Zsolt s.k. a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás s.k. előadó bíró, Dr. Kiss Árpád Lajos s.k. bíró