A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kfv.IV.38.118/2018/4.

A tanács tagjai: 	Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke, Dr. Kiss Árpád Lajos előadó bíró, 
. Horváth Tamás bíró
	
A felperes: felperes neve 

A felperes képviselője: Dr. Muszka Sándor ügyvéd

Az alperes: alperes neve 

Az alperes képviselője: Dr. Rácz Gábor kamarai jogtanácsos 
	
A per tárgya: könyvvizsgáló minőség-ellenőrzése tárgyában hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata	

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó felek: alperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 
20.K.33.615/2017/12. számú ítélete
Rendelkező rész 
A Kúria 

- a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 20.K.33.615/2017/12. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;

- megállapítja, hogy a feljegyzett 70.000 (hetvenezer) forint eljárási illetéket az állam viseli.

Ezen ítélet ellen nincs helye további felülvizsgálatnak. 
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A könyvvizsgálói, közfelügyeleti feladatokat ellátó alperesi hatóság a felperesnél mint könyvvizsgálónál 2015. év vonatkozásában minőség-ellenőrzési eljárást folytatott le, melyet a 2017. november 14. napján kelt NGM/11872/9/2017. számú határozatával „nem felelt meg" eredménnyel zárt. Minderre tekintettel a felperest a jogszabályi kötelezettségen alapuló könyvvizsgálói tevékenység gyakorlásától egy évre eltiltotta. 

[2]	Az ellenőrzés az E. M. Vagyonkezelő Zártkörűen Működő Részvénytársaság 2015. éves beszámolója, illetve 2015. évi összevont (konszolidált) éves beszámolója megbízásra terjedt ki. A megbízások esetében kérdőív került kitöltésre a könyvvizsgálói közfelügyeleti feladatokkal összefüggő tevékenységek szabályozásáról szóló 28/2013. (VI.29.) NGM rendelet (a továbbiakban: Rendelet) 5. számú melléklete alapján. Az alperesi hatóság az eljárásban súlyos hiányosságokat tárt fel, melyről NGM/11872/6/2017. számon zárójelentést készített, s azt, valamint az annak alapjául szolgáló kérdőívet a felperes részére 2017. szeptember 26-i kézbesítéssel megküldte. Erre a felperes határidőben észrevételeket tett. 

[3]	A határozat a 3-35. oldalain számba vette a feltárt hiányosságokat, az arra adott felperesi észrevételeket és azokkal kapcsolatosan a hatóság álláspontját kifejtette. A kérdőívvel kapcsolatosan a hatóság 23 pontban, az E. M. 2015. évi éves beszámolójának könyvvizsgálati megbízásával kapcsolatban 6 pontban rögzítette megállapítva, hogy a felperes nem tartotta be az ISA20 040-es, 300-as, 315-ös, 200-as, 300-as, 315-ös, 330-as, 510-es, 570-es és 705-ös, valamint a 220-as témaszámú könyvvizsgálati standard releváns pontjaiban foglaltakat. Utalt a Rendelet 8. § (5) bekezdésére, mely szerint a minőség-ellenőrzés eredménye nem felelt meg minősítésű lett, a szankció kiválasztásával kapcsolatban utalt a Magyar Könyvvizsgálói Kamaráról, a könyvvizsgálói tevékenységről, valamint a könyvvizsgálói közfelügyeletről szóló 2007. évi LXXV. törvény (a továbbiakban: Kkt.)      173/C. § (7) bekezdés g) pontjában foglaltakra, valamint kifejtette, hogy a minőség-ellenőrzési eljárással összefüggésben az intézkedés megállapításánál figyelembe vette a könyvvizsgáló által elkövetett könyvvizsgálati hibák számát, azok súlyosságát, valamint azt, hogy a könyvvizsgálat végrehajtásának idején azokat közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó tekintetében vétette, továbbá azon körülményt, hogy a könyvvizsgáló két egymást követő évben két különböző minőség-ellenőrzési eljárás során is nem felelt meg eredményt ért el. 

A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[4]	A határozattal szemben a felperes terjesztett elő keresetet, kérve az alperesi határozat hatályon kívül helyezését. A keresetben eljárási jogszabálysértésként hivatkozott arra, hogy az alperesi hatóság a szankcióval kapcsolatosan indokolási kötelezettségének nem tett eleget, ekként alkalmazta a tevékenységtől való eltiltás legszigorúbb szankciót. Mindezért véleménye szerint a határozat ebben a tekintetben a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 339/B. §-ába ütközött. Hivatkozott arra, hogy a tényállás sem teljes körűen volt tisztázott, hiszen olyan korábbi ügyszám megjelölése nélküli ügyre hivatkozott, mely a felperes számára nem ismert, nem beazonosítható. Kifogásolta továbbá, hogy a felperesnél 2015-ben tartottak 2014. évre vonatkozó minőség-ellenőrzést, azonban a határozat nem tért ki arra, hogy a rendelet mely rendelkezésére, mely jogszabályi fordulatra alapozta a 3 éven belüli újabb minőség-ellenőrzést, s azt, hogy azt mely tényekre tekintettel alkalmazta, így a határozat véleménye szerint sérti a Kkt. 173/B. § (1) bekezdését, valamint a rendelet 2. §-át.

[5]	 A felperes keresetében kifejtette végül, hogy a Rendelet 4. § (5) bekezdése szerint a helyszíni ellenőrzést megelőzően 10 nappal kell a könyvvizsgálót értesíteni, azonban ezen értesítést a felperes csupán 2017. augusztus 28. napján vette kézhez, míg a helyszíni ellenőrzés 2017. szeptember 5. napján történt. 

[6]	A felperes ezen túlmenően érdemben is vitatta a határozatban foglaltakat.

[7]	Az alperes ellenkérelmében fenntartotta a határozatában foglaltakat és a felperes keresetének elutasítását kérte, kifejtette, hogy a Magyar Könyvvizsgálói Kamara tájékoztatása alapján az MB/0625-4/2015. ügyiratszámon lefolytatott egyedi megbízás ellenőrzésére kiterjedő kamarai minőség-ellenőrzés eredményeként a felperes „nem felelt meg" minősítést kapott, melyet a Kkt. 173/C. (7c) bekezdés f) pontja alapján vettek figyelembe. A súlyosabb intézkedés kiszabását arra alapozva alkalmazta, hogy a könyvvizsgáló a Magyar Könyvvizsgálói Kamara minőség-ellenőrzése során feltárt hiányosságokat az ellenőrzést követően elvállalt megbízások könyvvizsgálata során sem korrigálta, továbbá az egyedi megbízás értékelése során a kérdőívben az igen válaszok aránya alacsony, 25,58% volt és a vétókérdés közül 4-ből 3 esetben is nem válasz született.

[8]	Az alperes a minőség-ellenőrzés gyakoriságával kapcsolatosan hivatkozott arra, hogy a felperesnél 2017. évet megelőző 3 évben nem végzett minőség-ellenőrzést, a legutóbbi 2015. évben volt a 2014. évre vonatkozóan, de azt a kamara végezte el és a felperesnek 2015. évet megelőzően nem is volt közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó ügyfele. Véleménye szerint tehát a felperes minőség-ellenőrzésre történő kiválasztása nem volt ellentétes a Kkt. 173/B. § (1) bekezdésével és a Rendelet 2. §-ával, mivel a felperesnél a hatóság az elmúlt 3 évben nem folytatott le minőség-ellenőrzést. Utalt továbbá arra, hogy a hatóság a felperest 2017. április 19-én a Magyar Könyvvizsgálói Kamara nyilvántartásában elérhető e-mail címen, elektronikus levélben tájékoztatta az éves minőség-ellenőrzési tervhez kapcsolódóan a minőség-ellenőrzésire történő kijelöléséről, s a minőség-ellenőrzésre vonatkozó információkról. 

[9]	Az alperes a helyszíni ellenőrzéssel kapcsolatos felperesi értesítéssel összefüggésben utalt rá, hogy az értesítő levél kiküldése előtt előzetesen telefonon egyeztettek a felperessel, vele állapodtak meg az ellenőrzés időpontjáról és helyszínéről, melyet a felperes elfogadott, így az értesítőlevél a helyszíni ellenőrzés előtt 8 nappal személyesen került átadásra a felperesnek.

[10]	Az alperes ellenkérelmében az ügy érdemére vonatkozóan a határozatában foglaltakat fenntartotta. 
Az elsőfokú ítélet
[11]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 2018. július 12. napján kelt 20.K.33.615/2017/12. számú ítéletével az alperes határozatát hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárás lefolytatására, továbbá a felperesi perköltség megfizetésére kötelezte. Kifejtette, hogy a Közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 72. § (1) bekezdés e) pontja rendelkezéseit az alperes megsértette. A szankció kiválasztására vonatkozó indokolást a határozat 35. oldal 6. bekezdése tartalmazta, mely azonban nem felelt meg az indokolással kapcsolatos jogszabályi előírásoknak. Utalt arra, hogy a határozat indokolásának kivételes szerepe van, ugyanis az ott rögzített tényállás az abban felhozott jogi érvek alapján lehet állást foglalni a közigazgatási hatósági eljárás alaposságáról, szakszerűségéről, illetve magának a határozatnak a jogszerűségéről. Az indokolásnak a döntést kell alátámasztania, meg kell magyaráznia annak szükségességét, tartalmának ok- és jogszerűségét, az érdemi döntés valamennyi elemére ki kell terjednie és az alkalmazott jogszabály megjelölésén túl a jogi norma értelmezését is be kell mutatnia. Magyarázatot kell adnia arra, hogy milyen alapon volt szükség az adott rendelkezés meghozatalára, mi indokolta éppen az ilyen tartalmú döntés meghozatalát, számot kell adni a mérlegelés során figyelembe vett szempontok súlyuk szerinti értékeléséről is, amelyet kiegészít a Pp. 339/B. §-ának rendelkezése. A határozatból az elvégzett értékelés mérlegelés szempontjainak ki kell tűnnie, s a bíróság által leellenőrizhetőnek kell lennie. 

[12]	A jogerős ítélet megállapításai szerint, ezzel szemben a hatóság az indokolásban csak általános megállapításokat tett, mely szerint figyelembe vették az elkövetett könyvvizsgálati hibák számát, azok súlyosságát, valamint azt, hogy a könyvvizsgálat végrehajtásának idején azokat közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó tekintetében vétett-e a felperes, valamint, hogy két egymást követő évben, két különböző minőség-ellenőrzési eljárás során is „nem felelt meg" eredményt ért el. Ezen körülmények azonban nem kerültek kellőképpen részletezésre és egyéniesítésre. Az alperes a hibák mennyiségi megállapítását nem részletezte, nem jelölte meg az azt megállapító határozatok számát, súlyosságukat nem fejtette ki és nem adta indokát annak sem, hogy a fokozatosság elvét betartva miért a legsúlyosabb, az eltiltás szankciót alkalmazta. 

[13]	Az elsőfokú bíróság az ítéletében utalt arra, hogy az csak a peres eljárásban került tisztázásra, hogy mely volt az a két egymást követő évben két különböző minőség-ellenőrzési eljárás, melyben a felperes „nem felelt meg" eredményt ért el, így a perben előadott nyilatkozat nem pótolja a határozat hiányosságát, a bíróságnak ugyanis a határozatot kell felülvizsgálnia, nem pedig a bírósági eljárás során tett nyilatkozatokat. 

[14]	A minőség-ellenőrzési eljárás gyakorisága kapcsán kifejtette, hogy a Kkt. 173/B. § (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy legalább 3 évente kell a kamarai tag könyvvizsgálónál, ha az közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó könyvvizsgálatát is végzi. Vizsgálatot, minőség-ellenőrzést lefolytatni és a Rendelet 2. §-ában foglaltak szerint ez 3 évnél gyakoribb is lehet, ha a kamarai tag utolsó minőség-ellenőrzése „nem felelt meg" eredménnyel zárult, így a perbeli esetben a jogszabályok alapján lehetősége volt az alperesnek a minőség-ellenőrzés megkezdésére, azonban a határozatban ezen részletes okfejtés, illetve a Rendelet 2. §-ára történő hivatkozás hiányzik, így az alperesi érvelésből nem derül ki, melyből kifolyólag e körben is sérült a Ket. 72. §-ában foglalt indokolási kötelezettség. Mindezen jogszabálysértésekre tekintettel az elsőfokú bíróság kifejtette, hogy a határozat hatályon kívül helyezésére és megismételt eljárás elrendelésére volt szükség.

[15]	A felperes késedelmes értesítésével kapcsolatosan az elsőfokú bíróság megállapította, hogy bár a 10 napos jogszabályi határidő nem került betartásra, de mivel az időpontról a felperes tudott, az időpont kiválasztásában maga is aktívan részt vett, a jegyzőkönyveket átvette, aláírásával hitelesítette, tevékenyen közreműködött az ellenőrzés során, nyilatkozatokat tehetett, így ezen jogszabálysértés az ügy érdemére nem hatott ki. 

[16]	Az elsőfokú bíróság a megismételt eljárásra vonatkozóan előírta, hogy a Ket. 72. § és 50. §-ában foglaltak alapján az általa alkalmazott szankció kiválasztási módjának részletes, felperesre vonatkozó egyéniesített indokát kell adnia, a fokozatosság elve alkalmazásának részletezésével és konkrétan, ahogy az előkészítő iratában szerepel vagy esetlegesen amennyiben még újabb adat merül fel, az újabb eljárás során azzal kiegészítve, részletezve, hogy hány darab nem megfelelt minősítése volt a felperesnek, azok milyen hatóság által, milyen számon kerültek kiadásra és, ha az abban foglaltakat nem tudják összevetni a perbeli eljárás során feltárt hiányosságokkal, akkor ennek adják indokát, vagy ha igen, akkor ezeket megfelelő módon részletezzék, mint ahogyan az az alperesi előkészítő iratban megtörtént. A minőség-ellenőrzés gyakoriságával kapcsolatosan hasonló módon a Rendelet 2. §-ában foglaltakra is hivatkozhatnak, amennyiben fenntartják ezen érvüket a 3 évnél gyakoribb minőség-ellenőrzés elrendelése kapcsán, úgy pontosan jelöljék meg a megelőző minőség-ellenőrzés időpontját és részletezzék a jogértelmezésüket a legalább 3 évente történő vizsgálati időköz vonatkozásában, melyhez a perben előadottakat felhasználhatják. Amennyiben ezen álláspontjukat nem tartják fenn, úgy azt részletes jogszabályi hivatkozással alátámasztva indokolják. 

[17]	 Az elsőfokú bíróság végül utalt arra, hogy a határozat hatályon kívül helyezésére tekintettel az ügy érdemére vonatkozó anyagi hivatkozásokat nem vizsgálta. 
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[18]	A jogerős ítélettel szemben az alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, kérve annak hatályon kívül helyezését. Kifejtette, hogy az elsőfokú bíróság a Ket. 72. §-át, 50. § (1) bekezdését, Pp. 339/B. §-ában foglaltakat tévesen értelmezte, másrészt a Pp. 221. § (1) bekezdésében foglalt indokolási kötelezettségének nem tett eleget. Utalt arra, hogy a bíróságnak a határozat 35. oldalának 6. bekezdésében rögzített mérlegelési szempontokat nem csupán önmagában a határozatból kiragadva kellett volna értelmeznie, hiszen a határozat ezen megállapításai a határozatban rögzített tényszerű és számszerűen ellenőrizhető adatokból, szakmai megállapításokból következtek. A határozat indokolásából az alperes véleménye szerint kiolvasható, hogy a felperessel szemben a súlyosabb intézkedés kiszabását pontosan mire alapozva alkalmazta. 

[19]	Az alperes a felülvizsgálati kérelmében kifejtette, hogy egyértelmű, hogy a felperes előtt ismert volt, hogy a kamara a felperessel szemben MB/0625-4/2015. ügyszámon egyedi megbízás ellenőrzésére kiterjedő kamarai minőség-ellenőrzést folytatott le, mely „nem felelt meg" eredménnyel zárult. A kamara tájékoztatása szerint a felperes hivatalos tájékoztatást kapott a vizsgálat eredményéről, ennek megfelelően értékelte az alperes azt a tényt, hogy a felperes két (azaz a kamara és az alperes által lefolytatott) egymást követő minőség-ellenőrzése során is „nem felelt meg" eredményt ért el. Az alperes a Kkt. 173/C. § (7c) bekezdés f) pontja alapján figyelembe vette a felperes által elkövetett korábbi jogsértéseket, melyeket a minőség-ellenőrzésről készített zárójelentés, valamint a határozat részletesen tartalmazott. Utalt arra, hogy a felperes a kamara minőség-ellenőrzése során feltárt hiányosságokat az ellenőrzést követően elvállalt megbízások könyvvizsgálata során nem korrigálta, azonban ezt az eljárást a kamara és nem az alperes végezte, így ezen eljárás részletes bemutatása nem lehetett az alperes feladata. A határozatában a korábbi „nem felelt meg" eredményre való utalás szerepel, ezen hivatkozás a felperes esetében elegendő kellett, hogy legyen ahhoz, hogy a kamara korábbi határozata a felperes számára egyértelműen beazonosítható legyen. 

[20]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében kifejtette, hogy a Kkt. rendelkezései annak szövegezése alapján a jogalkalmazó bízza a szükséges intézkedés alkalmazását, melyet a Fővárosi Közigazgatás és Munkaügyi Bíróság 13.K.30.555/2016/10. számú ítélete is alátámaszt. A felperesnél lefolytatott minőség-ellenőrzés során a felperes egyedi megbízásainak értékelése során a kérdőívben az igen válaszok aránya rendkívül alacsony, a vétókérdések közül is 4-ből 3 esetben nem válasz született, míg amennyiben a vétókérdés bármelyikére nem válasz születik, akkor az egyedi megbízás vizsgálatának eredménye nem felelt meg eredménnyel zárul abban az esetben is, ha a kérdőívben az igen válaszok aránya eléri a 90%-ot. Utalt továbbá arra, hogy az alperes a Kkt. 173/C. § (7b) bekezdése alapján alkalmazhatott volna súlyosabb, nem 1, hanem 3 éves időtartamú - eltiltást is a felperessel szemben -, sőt további szankció kiszabására is lett volna lehetősége, mint pl. pénzbírság kiszabására. Mindezért véleménye szerint a szankcióra vonatkozó fokozatosság elvének számonkérése teljesen megalapozatlan volt az alperessel szemben. 

[21]	A felülvizsgálati kérelem szerint az alperesi határozat a Ket. 50. § (1) bekezdésében foglaltaknak megfelel, abban a döntéshozatalhoz szükséges tényállás, a bizonyítási eljárás adatai szerepeltek, míg a vizsgálat gyakoriságával kapcsolatosan kifejtette, hogy a felperes „nem felelt meg" minősítést kapott a kamarai minőség-ellenőrzés során, majd azt követően vállalt el egy közérdeklődésre számot tartó könyvvizsgálati megbízást, ennek következtében a felperes az alperes minőség-ellenőrzési hatáskörébe került. Mindezek alapján indokolt volt a nem közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó könyvvizsgálatának minőség-ellenőrzése során „nem felelt meg" eredményt eltért könyvvizsgáló hatósági minőség-ellenőrzésre történő kijelölése. Ezzel kapcsolatosan a határozat az alperesi álláspont szerint tartalmazta a szükséges indokolást, így a határozat hatályon kívül helyezése ebből az okból sem következhetett be, továbbá utalt a Pp. 339. § (1) bekezdésében foglaltakra, mely szerint eljárási jogszabálysértés miatt a közigazgatási határozat hatályon kívül helyezésének csak akkor van helye, ha az eljárási jogszabálysértés az ügy érdemére is kihatott. Az alperes végül utalt arra, hogy a felperes a helyszíni ellenőrzés időpontjáról tudomással rendelkezett, így az azzal kapcsolatos jogszabálysértés szintén nem hathatott ki az ügy érdemére. 

[22]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében az elsőfokú ítélet hatályában történő fenntartását kérte utalva arra, hogy a felülvizsgálati kérelem ugyan részletesen kifejti, hogy miért az eltiltás szankció mellett döntött, azonban a közigazgatási határozatban ilyen levezetés még csak részben sem található meg. A korábbi minőség-ellenőrzések eredményeinek jelen ügybe történő beszámítása, értékelhetősége kapcsán az alperes felváltva hivatkozik arra, hogy a korábbi minőség-ellenőrzés eredménye irreleváns az ügyben, majd arra, hogy egy korábbi ellenőrzésre történő ügyszám nélküli utalása egyértelmű indokolást jelent a szankció kiválasztása kapcsán. Utalt arra, hogy a határozatában az alperes a Kkt. 173/C. § (7c) bekezdésben foglalt körülményeket nem értékelte, a mérlegelési jogkörben hozott határozata a Pp. 339/B. § rendelkezéseinek sem felelt meg. Megjegyezte végül, hogy az alperes felülvizsgálati kérelmében hivatkozott ugyan a Pp. 221. § (1) bekezdésében foglalt indokolási kötelezettség hiányára, azonban maga sem jelöli meg, hogy mi az amit ebben a körben hiányol az ítéletből. 

A Kúria döntése és jogi indokai
[23]	A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a Pp. 275. § (1) bekezdésére figyelemmel a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A felülvizsgálati eljárásban a bizonyítékok felülmérlegelésének, további bizonyítás felvételének nincs helye. 

[24]	A jogerős ítélet az alperesi határozat felülvizsgálatát az eljárási jogszabálysértések körében végezte el megállapítva, hogy a határozat indokolása nem felelt meg a Ket. 72. § (1) bekezdés e) pontjában foglalt követelményeknek, így az érdemi felülvizsgálatra nem volt alkalmas.

[25]	A Ket. 72. § (1) bekezdés e) pontja szerint a határozatnak, ha jogszabály további követelményt nem állapít meg tartalmaznia kell az indokolásban a megállapított tényállást és az annak alapjául elfogadott bizonyítékokat, az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés indokait, a mérlegelési, méltányossági jogkörben hozott határozat esetén a mérlegelésben a méltányossági jogkör gyakorlásában szerepet játszó szempontokat és tényeket, továbbá többek közt azokat a jogszabályhelyeket, amely alapján a hatóság a határozatot hozta. 

[26]	A Kúria megjegyzi, hogy a Ket. alapelveit sértő, a kötelező tartalmi elemeket nem tartalmazó határozatból a döntés jogszerűsége nem állapítható meg, a rendelkezések jogszerűsége nem bírálható el (Kúria Kfv.V.35.462/2011.), a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata során csak a támadott határozatban megjelölt indokok vehetők figyelembe. Jogszerűtlen a mérlegelési jogkörben hozott közigazgatási határozat, ha nem - vagy nem kellő részletességgel - tartalmazza a mérlegelés szempontjait (EBH.2017.K.30.).

[27]	Az elsőfokú bíróság az ítéletében megállapította, hogy az alperesi határozat Pp. 339/B. §-ában foglaltaknak, valamint a Ket. 72. § (1) bekezdés e) pontjában foglaltaknak az alperessel szemben alkalmazott szankció kiválasztása, a másik hivatkozott határozat megjelölése körében, továbbá az ellenőrzés lefolytathatósága körében nem tett eleget. 

[28]	A Kkt. 173/B. § (1) bekezdése, továbbá a Rendelet 2. §-a is lehetővé teszi a 3 évnél gyakoribb ellenőrzés elrendelését. 

[29]	A Kúria rámutat, hogy a közigazgatási határozat indokolása mélységének mindig az adott egyedi ügy sajátosságaihoz igazodóan kell megjelennie. Az indokolás alapvető célja ugyanis, hogy a döntést ténybelileg és jogilag is megalapozza. Az indokolásban kell a hatóságnak ismertetnie az ügyet és értelmeznie azt, be kell mutatni a mérlegelés méltányossági jogkör gyakorlása során szerepet játszó tényeket, szempontokat, az alkalmazott jogszabályhelyeket pontosan meg kell jelölnie. Mindennek körében, a tisztességes eljárás elvéhez kapcsolódóan az ügy releváns ténybeli és jogi megítélésével összefüggő körülményeket olyan részletességgel kell ismertetni, hogy abból megállapítható legyen, hogy az ügy megítélése kapcsán a hatóság által lényegesnek tartott tények, valamint az alkalmazott jogszabályok egyértelműen megállapíthatóak legyenek, a fél az őt érintő döntéssel kapcsolatos hatósági álláspontot megismerhesse, azzal kapcsolatos jogorvoslati jogával élni tudjon. 

[30]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság helyesen értékelte azt, hogy az eljárás elrendeléséhez kapcsolódóan az alperesi határozat indokolást egyáltalán nem tartalmazott, csupán rögzítette a minőség-ellenőrzési eljárás lefolytatását. A felperesi hivatkozásokkal szemben azonban megállapítható, hogy az eljárás elrendelésének jogszerűsége kifejezetten ezt vitató közigazgatási eljárásban tett észrevétel hiányában nem minősül a közigazgatási határozat kötelező tartalmi elemének. Önmagában az a körülmény, hogy az eljárás elrendelésének jogszerűsége körében a határozat részletes indokolást nem tartalmaz, nem akadálya annak, hogy a bíróság erre irányuló kereseti kérelem esetében az eljárás elrendelésének jogszerűségét érdemben vizsgálhassa. 

[31]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság az ítéletének 6. oldalán ezt a vizsgálatot ténylegesen elvégezte és helytállóan jutott arra a következtetésre, hogy az alperesi hatóságnak jogszerű lehetősége volt a felperessel szemben a perbeli vizsgálat elrendelésére, lefolytatására, így ebből a szempontból az alperesi eljárás és határozat nem volt jogszabálysértő, míg az alperes megalapozottan hivatkozott felülvizsgálati kérelmében arra, hogy az ezzel kapcsolatos indokolási kötelezettség elmulasztása nem tette indokolttá az alperesi határozat hatályon kívül helyezését. 

[32]	Az elsőfokú ítélet szerint az alperesi határozat hatályon kívül helyezését indokolta az is, hogy abból a kamarai minőség-ellenőrzési eljárásra vonatkozó részletes adatok, továbbá felperessel szemben alkalmazott alperesi mérlegelési jogkörbe tartozó szankció elrendelésére vonatkozó mérlegelési körülmények egyáltalán nem voltak megállapíthatóak. 

[33]	Az alperes helyesen hivatkozott arra, hogy a Kkt. 173/C. § (7)-(7c) bekezdései az alperes számára több intézkedés megtételét teszik lehetővé, meghatározva a mérlegelés egyes, különös szempontjait is. 

[34]	A Pp. 339/B. §-a szerint a mérlegelési jogkörben hozott közigazgatási határozat akkor tekintendő jogszerűnek, ha a közigazgatási szerv a tényállást kellő mértékben feltárta, az eljárási szabályokat betartotta, a mérlegelés szempontjai megállapíthatóak és a határozat indokolásából a bizonyítékok mérlegelésének okszerűsége kitűnik. 

[35]	Az eljárásban nem volt tehát vitatott, hogy az alperes a szankció meghatározása során mérlegelési jogkörében járt el. Az alperes azonban a határozatában a mérlegelési szempontokat csupán felsorolta, abból nem volt viszont megállapítható, hogy a határozatban általa megállapított könyvvizsgálati hibák számát a lefolytatott vizsgálathoz képest soknak vagy kevésnek tekintette, súlyosságát hogyan értékelte, továbbá hivatkozott ugyan más minőség-ellenőrzési eljárásra is, azonban annak tényét sem a megállapított tényállásban nem szerepeltette, azzal kapcsolatos jogi indokait nem fejtette ki. Ezen hiányosságok pedig a határozat jogszerűségének vizsgálatára irányuló eljárásban már nem voltak pótolhatók. 

[36]	Mindezek körülmények okszerűen arra kellett, hogy vezessenek, hogy az alperesi határozatot annak szankciója körében hatályon kívül kellett helyezni, arra vonatkozóan megismételt eljárást kellett elrendelni, így a jogerős ítéletet a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 
Az döntés elvi tartalma
[37]	A mérlegelési jogkörben hozott közigazgatási határozatból a mérlegelés szempontjainak és az elvégzett mérlegelés eredményének megállapíthatónak kell lenni. Azok hiányában a határozat érdemi felülvizsgálatra nem alkalmas. 

Záró rész
[38]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

[39]	A Kúria a pervesztes alperest a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó 78. §-a alapján kötelezte a felperes 32/2003. (VIII.22.) IM. rendelet szerint megállapított felperesi eljárási költség megfizetésére.

[40]	Az eljárás során felmerült eljárási illeték az alperes személyes illetékmentessége folytán 6/1986. (VI.26.) IM. rendelet 13. § (1) bekezdése, valamint 14. §-a alapján az állam terhén marad. 

[41]	A további felülvizsgálat lehetőségét a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. november 5.

Dr. Balogh Zsolt s.k. a tanács elnöke, Dr. Kiss Árpád Lajos s.k. előadó bíró, Dr. Horváth Tamás s.k. bíró