A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság

í t é l e t e 

Az ügy száma: Kfv.IV. 37.889/2018/6.
	
A tanács tagjai: Dr. Patyi András a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró, 
. Varga Eszter bíró	
	
A felperes: felperes neve	

A felperes képviselője: Dr. Horváth László ügyvéd

Az alperes: Pénzügyminiszter

Az alperes képviselője: Dr. Páder Balázs kamarai jogtanácsos

A per tárgya: könyvviteli szolgáltatás végzésére jogosító engedély kiadása tárgyában hozott határozat felülvizsgálata
	
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 20.K.32.972/2017/8. számú ítélete
Rendelkező rész 
A Kúria 

- a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 20.K.32.972/2017/8. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperes részére 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;

- kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

I n d o k o l á s
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes a Kereskedelmi és Vendéglátóipari Főiskola Vendéglátóipari Szakán szerzett okleveles vendéglátó-ipari üzemgazdász oklevelet 1983-ban. 1980-1985 között beosztott könyvelői, majd 1986. január 1-jétől csoport vezetői  feladatokat látott el a k-i Sz.Mezőgazdasági Szakszövetkezeti könyvelési osztályán. 1992. május 1-jétől könyvviteli szolgáltatást végző társas vállalkozás ügyvezetője. A felperes 2001-től a Budapesti Gazdasági Főiskola (röviden: BGF) Pénzügyi és Számviteli Főiskolai Karán - melynek jogutódja 2016. január 1-jétől a Budapesti Gazdasági Egyetem - alapképzésben szerzett fokozatot és szakképzettséget igazoló oklevélre épülő képzésben vett részt, ahol 2003-ban pénzügyi adó-, illeték- vámszakértő képesítést szerzett. Kérelmére a Pénzügyminisztérium 177160 regisztrációs számon 2008. november. 18-tól felvette a könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásába vállalkozási szakterületen. A felperes ezt követően adótanácsadói regisztrációs iránti kérelmet is előterjesztett, mely kérelmét a hatóság elutasította és a felperest - a szakmai továbbképzési kötelezettség nem teljesítése miatt - a könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásából törölte.

[2]	A felperes a Nemzetgazdasági Miniszterhez (a továbbiakban: jogelőd alperes) 2017. július 26-án benyújtott kérelmében a könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásába történő felvételét, illetve könyvviteli szolgáltatás végzésére jogosító engedély kiadását kérte. Kérelméhez csatolta a Budapesti Kereskedelmi és Vendéglátóipari Főiskola, továbbá a BGF Pénzügyi és Számviteli Főiskolai kara által kiállított okleveleit, valamint a Budapesti Gazdasági Egyetem 2017. szeptember 29-én kelt "tantárgy teljesítési igazolását". 

[3]	A jogelőd alperes a 2017. augusztus 18-án kelt 198618/E/17. számú határozatában a felperes kérelmét elutasította. Döntését a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (a továbbiakban: Szt.) és a könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásba vételéről szóló 93/2002. (V. 5.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) rendelkezéseire alapította. Kifejtette, hogy a könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásába történő felvétele és ezzel együtt a tevékenység végzésére jogosító engedély kiadásának feltétele, hogy a kérelmező rendelkezzen az előírt mérlegképes könyvelői szakképesítéssel vagy okleveles könyvvizsgálói szakképesítéssel vagy az engedély kiadása szempontjából mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű egyetemi vagy főiskolai végzettséggel, továbbá a szakképesítés megszerzését követően legalább 3 éves számviteli, pénzügyi, ellenőrzési gyakorlattal, illetve teljesítse a szakmai továbbképzési kötelezettségét. A Korm. rendelet 2. számú melléklete tartalmazza azon felsőoktatási intézmények felsorolását a kar, szak, szakirány megjelölésével, amely oklevelek által tanúsított szakképzettség a nyilvántartásba vétel szempontjából egyenértékű a mérlegképes könyvelői szakképesítéssel. A felperes által megszerzett vendéglátóipari üzemgazdász oklevél a felsorolásban nem szerepel, így emiatt az egyenértékűség nem állapítható meg. Az alperes hivatkozása szerint a Korm. rendelet 3. § (9c) bekezdése szerint sem lehetséges az egyenértékűség elismerése, mert a felperes által benyújtott tantárgy teljesítési igazolás alapján a felperes a mérlegképes könyvelői tanulmányi és vizsgakövetelményeket a képzés során nem teljesítette, mivel számvitel tantárgyból szigorlatot vagy államvizsgálat nem tett, továbbá elemzés, ellenőrzés és számvitel szervezés tantárgyakat nem tanult, így oklevele könyvviteli szolgáltatást végzők nyilvántartásba történő felvételére nem jogosítja. A továbbképzésben szerzett oklevél tekintetében sem áll fenn a mérlegképes könyvelői szakképesítéssel való egyenértékűség a Korm. Rendelet 3. §-ának (9a) és (9b) bekezdései alapján, melyek kizárólag az alapképzésben szerzett oklevelek esetében engedi az egyenértékűség megállapítását.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[4]	A felperes keresetében az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és a hatóság új eljárás lefolytatására kötelezését kérte. Álláspontja szerint igazolta, hogy gazdasági jellegű felsőoktatásban vett részt és képzettsége az engedélyezés szempontjából a mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű szakképesítésnek minősül a Korm. rendelet 2. számú melléklete alapján. A hatóság a regisztrációs eljárásban jogszabálysértő módon nem vizsgálta a Pénzügyi és Számviteli Főiskola által kiállított okmányokat. Figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy évtizedek óta folyamatosan e területen dolgozik és számviteli, pénzügyi gyakorlattal rendelkezik.

[5]	Keresetét az első tárgyaláson annyiban pontosította, hogy kizárólag a Korm. rendelet 3. § (5) bekezdését kérte figyelembe venni. Álláspontja szerint az egyenértékűség az engedélyezés szempontjából megállapítható, mert az iratokhoz csatolt teljesítési igazolás alapján kollokviumot tett le több esetben számvitel tantárgyból, illetve tanult jogi ismereteket is, melyről szintén kollokviumon van adott számot.

[6]	Az alperes érdemi nyilatkozatában a kereset elutasítását kérte. Hangsúlyozta, hogy a csatolt dokumentumok nem az alapképzés során lettek kiállítva, továbbá a Korm. rendelet 3. § (9c) bekezdés a) pontjában szigorlat vagy államvizsga szerepel feltételeként, ellenben a teljesítésigazolás számvitel tantárgyból kollokviumot jelölt meg. Egyebekben hivatkozott arra, hogy a Korm. rendelet 3. § (5) bekezdése a felperesi kérelem benyújtásakor már nem volt hatályban.

Az elsőfokú ítélet

[7]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2018. április 19-én kelt 20.K.32.972/2017/8. számú ítéletében a felperes keresetét elutasította. A bizonyítási eljárás során arra a következtetésre jutott, hogy az alperes sem anyagi, sem eljárási jogszabálysértést nem követett el a döntése meghozatala során. Megállapította, hogy a Korm. rendelet 3. § (5) bekezdése 2017. január 1-jétől hatálytalan, ezért ezen rendelkezés alkalmazását az alperes a kérelem elbírálása során jogszerűen mellőzte. 

[8]	A Korm. rendelet 3.§ (9c) bekezdése tartalmazza a 3. § (9b) bekezdése szerinti oklevelek esetében az egyenértékűség feltételeit. E körben rögzítette a bíróság, hogy Budapesti Gazdasági Főiskola által kiadott tantárgy teljesítési igazolás alapján a felperes jogi ismereteket és számvitelt tanult és kollokvium keretében vizsgázott, ezért a rendeletben foglalt követelményeknek nem felelt meg. A kereset módosítására figyelemmel a határozat további megállapításaival érdemben a bíróság nem foglalkozott.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[9]	A jogerős ítélettel szemben 2018. július 6-án a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. Felülvizsgálati kérelmében a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 336/A. §-a és a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 2. §-a megsértésére hivatkozással kérte annak hatályon kívül helyezését és az eljárt bíróság új eljárásra és új határozat meghozatalára kötelezését.

[10]	A felperes az Szt. 150. §-ának (2) bekezdése, a Korm. rendelet 3. § (1) bekezdése és a 2. számú melléklete rendelkezéseire alapítottan kifejtette, hogy amennyiben a jogszabály a hatóság számára bizonyos feltételek megléte esetén kötelező irányuló döntést határoz meg és a hatóság e feltételek vizsgálatára bizonyítást vesz fel, melynek eredményét értékeli, úgy az eljárásában hatóságnak figyelemmel kell lennie a Ket. 2. § (3) bekezdésére. Álláspontja szerint bíróságnak észlelnie kellett volna, hogy az alperes 2. § (3) bekezdésének megsértésével járt el a felperes képesítésének egyenértékűsége vonatkozásában benyújtott bizonyítékok értékelése során. Az ítélet meghozatalánál figyelmen kívül hagyta az Alkotmánybíróság 3174/2014. (VI. 18.) AB határozatát is, mely leszögezi, hogy a hatóság szabadon választhatja meg az alkalmazandó bizonyítási eszközöket, illetve a hatóság részéről bármilyen bizonyíték felhasználható, amelyet alkalmasnak tart a tényállás megállapítására.

[11]	A régi Pp. 336/A. § (1) bekezdése kapcsán arra hivatkozott, a bíróság ugyan kimerítő bizonyítást vett fel, de figyelmen kívül hagyta - az alperes által nem vitatott - azon körülményt, hogy felperes a képesítési követelményekkel rendelkezik, amelyek alapján korábban kérhette volna az egyenértékűség megállapítását.

[12]	Az alperes 2015. szeptember 7-én kelt felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. Álláspontja szerint a bíróság a felperes által hivatkozott bizonyítékokat figyelembe vette és azok mellőzéséről jogszerűen döntött. Az alperes kiemelte, hogy a korábbi szabályok alapján méltányosságból sincs lehetősége elbírálni a nyilvántartásba vétel iránti kérelmet.

A Kúria döntése és jogi indokai

[13]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[14]	A Kúria jogerős ítéletet a régi Pp. 272. § (2) és 275. § (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között, az abban konkrétan megjelölt jogszabálysértések körében vizsgálta felül. Hangsúlyozza a Kúria, hogy önmagában a jogszabályi hely megjelölése az ahhoz fűződő jogi érvek előadása nélkül a jogsértés érdemi vizsgálatát nem teszik lehetővé a felülvizsgálati eljárásban. A felperes felülvizsgálati kérelmében anélkül hivatkozott a régi Pp. 336/A. § (1) bekezdése megsértésére, hogy annak mibenlétét megjelölte volna. 

[15]	A közigazgatási perben is a feleknek kell felajánlani a bizonyítást, a hivatalbóli bizonyítás csak korlátozott körben, mégpedig a régi Pp. 336/A. § (1) bekezdésében megjelölt esetekben megengedett. A bíróság bizonyítást rendelhet el a közigazgatási határozat semmisségének észlelése esetén az annak alátámasztására szolgáló bizonyítékok tekintetében [(a)]; ha a bizonyítás elrendelése a kiskorú érdekeit sérti [b)] vagy ha azt törvény kifejezetten megengedi.[c)] 

[16]	A Kúria felülvizsgálati eljárásban a közigazgatási döntés semmisségének a megállapítására hivatalból bizonyítást nem folytat le, a közigazgatási döntés nyilvánvaló semmisségét azonban hivatalból észlelheti. Nyilvánvalóan semmis a közigazgatási hatóság döntése, ha annak megállapításához külön bizonyításra nincs szükség. (Kúria 1/2019 Közigazgatási-munkaügyi-polgári jogegységi határozat 3. pont) A felperes a perben a határozat semmisségére vonatkozóan tényállítást nem tett, a Ket. 121. § (1) bekezdésében felsorolt valamely semmisségi ok fennállását, illetve olyan törvényi rendelkezést, amely a bíróság eljárásában hivatalbóli bizonyítást engedett volna, a felülvizsgálati bíróság sem észlelt, ennek folytán az elsőfokú bíróság nem sérthette meg a régi Pp. felhívott rendelkezését. A felülvizsgálati kérelemben a felperes maga is elismerte, hogy az eljáró bíróság "kimerítő bizonyitást vett fel", a jogsértést elsődlegesen abban látta megvalósulni, hogy a bíróság bizonyítás eredményének megállapítása során elmulasztotta a javára szóló körülményként értékelni, hogy a szakképesítés egyenértékűségének elismerését szakképzettsége alapján a korábbi szabályok alapján kérhette volna.

[17]	A Kúria álláspontja szerint az elsőfokú bíróság helytállóan rögzítette az ítélet indokolásában, hogy a felperes kérelme az engedélyezés szempontjából nem felelt meg, mert csak a benyújtás időpontjában hatályos jogszabályi rendelkezések alkalmazásával járhatott az alperesi hatóság. Az alperes döntését semmilyen módon nem befolyásol(hat)ta az, hogy a 2017. január 1. napját megelőző szabályozás alapján a felperes képzettsége megfelelt-e az általa végezni kívánt tevékenység gyakorlásához. Ennek következtében az elsőfokú bíróság is csak a határozat meghozatala idején hatályban lévő rendelkezésekből kiindulva vizsgálhatta az alperesi határozat jogszerűségét.

[18]	A felperes a per eldöntése szempontjából releváns jogszabályhelyeket idézte felülvizsgálati kérelmében, helyesen utalva arra, hogy a Korm. rendelet az engedélyezés szempontjából a mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű szakképesítés elismerése vonatkozásában kötelező irányú döntést határoz meg az előírt feltételek megléte esetén.

[19]	A felperes kérelmében egyenértékű szakképesítést igazoló dokumentumként kérte elismerni a Budapesti Gazdasági Egyetem 2003. november 13-án továbbképzés keretében szakirányú képzettség megszerzéséről kiállított oklevelét.

[20]	A Korm. Rendelet 3. § (9a) és (9b) bekezdései az alábbiak szerint határozzák meg, hogy mely diplomák fogadhatók el az engedélyezés szempontjából mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű szakképesítésnek.

(9a)  "Az engedélyezés szempontjából mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű szakképesítésnek minősülnek a 2. számú mellékletben - felsőfokú intézmény, kar, szak, szakirány, végzettség, oklevél (diploma) megszerzésének éve szerinti felsorolásban - szereplő, alapképzés keretében, legkésőbb a 2001/2002. tanévben megkezdett tanulmányokat követően legkésőbb 2006. december 31-ig megszerzett oklevelek (diplomák) által igazolt szakképesítések, végzettségek. Az engedélyezés szempontjából mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű szakképesítésnek minősülnek továbbá a Számviteli Képesítő Bizottság által 1995. december 31-ig kiállított „mérlegképes könyvelői igazolás"-ok, valamint a „felsőfokú költségvetési igazolás"-ok.

(9b)  A 2. számú mellékletben nem szereplő, alapképzés keretében, legkésőbb a 2001/2002. tanévben megkezdett tanulmányokat követően legkésőbb 2006. december 31-ig megszerzett oklevelek (diplomák) esetében az egyenértékűség vizsgálatára egyedi elbírálás alapján kerülhet sor, amennyiben a kérelmező a nyilvántartásba vételhez benyújtott okleveléhez kapcsolódó, az oklevelet kibocsátó felsőfokú intézmény által hitelesített, névre szóló leckekönyvvel (ennek hiányában órarenddel, tematikával vagy egyéb módon alátámasztva) igazolja, hogy az oklevele szerinti képzése a mérlegképes könyvelői szakképesítés központi követelményrendszerében meghatározott tartalmat is felölelte."

[21]	A fenti rendelkezések kizárólag az alapképzés keretében megszerzett oklevelek esetében teszik lehetővé az egyenértékűség megállapítását, ezért sem az alperes, sem az elsőfokú bíróság nem sértett jogszabályt, amikor a Korm. rendelet egyenértékűség feltételeit meghatározó 3. § (9c)  bekezdését nem találta alkalmazhatónak a kérelemben megjelölt diploma vonatkozásában. Ebből következően az ehhez kapcsolódóan - a feltételek teljesülésének igazolása céljából - benyújtott dokumentumok, mint nem releváns bizonyítékok értékelésének mellőzése a tényállás megállapítása során nem róható az alperes terhére. 

[22]	Az alapképzésben megszerzett szakképesítéshez kapcsolódó tantárgy teljesítési igazolás vizsgálatát az alperes elvégezte és helytállóan állapította meg, hogy a felperes nem felelt meg a Korm. rendelet 3. § (9c) bekezdésében írt követelményeknek, mely több konjunktív (együttesen fennálló) feltételt határoz meg. Az egyenértékűség ugyanis csak akkor állapítható meg, ha valamennyi feltétele teljesül. Egyik ilyen feltétel a számvitel tantárgyból teljesített szigorlat vagy államvizsga [a)], továbbá meghatározott tantárgyakból ( elemzés, ellenőrzés, számviteli, szervezési, gazdasági jog) valamint vagy pénzügyi vagy adózási ismeretek tantárgyakból teljesített kollokvium [b)]. A felperes egyik feltételt sem teljesítette, mert a számvitel tantárgyból csak kollokviumot igazolt, az elemzés, ellenőrzés és számvitel szervezés tantárgyak az igazolás szerint nem képezték a tananyag részét. Az alkalmazandó jogszabály nem tette lehetővé a hatósági eljárásban a kógens jogszabályi előírásoktól való eltérést méltányosságból, ezért az alperes nem vehette figyelembe, hogy a korábbi követelményeknek a felperes képzettsége vagy tanulmányai mennyiben feleltek meg. Kiemeli a Kúria, hogy az egyenértékűség vizsgálata habár a Korm. rendelet 3. § (9b) pontjában bekezdése szerinti egyedi elbírálás alapján történik, ez mégsem biztosít a döntés tekintetében mérlegelési jogkört az eljáró hatóságnak, mert annak feltételeit maga a jogalkotó határozta meg. Az alperes tehát nem mérlegelési jogkörben hozta meg a keresettel támadott határozatot, ezért a jogerős ítélet tévesen hivatkozott a régi Pp. 339/B §-ára.

[23]	A fentiekkel összefüggésben a felperes a keresetlevelében még nem utalt a Ket. 2. § (3) bekezdésére, ezért nem tartalmaz erre vonatkozó megállapításokat a jogerős ítélet, ami e jogszabálysértés érdemi vizsgálatának akadályát képezte a felülvizsgálati eljárásban. Megjegyzi a Kúria, hogy a felperes felülvizsgálati kérelmében mivel nem fejtette ki, hogy az eljárási jogszabály megsértése miben nyilvánult meg, melyek voltak azok a tények, körülmények, bizonyítékok, amelyeket az alperes nem vett figyelembe, vagy ne jogszerűen mellőzött volna az eljárásában, e hivatkozás akkor sem lett volna elbírálható jelen felülvizsgálati eljárásban, ha az nem minősülne új jogszabálysértés megjelölésének. Másrészről a peres eljárásban a régi Pp. szabályai voltak irányadóak, ezért az elsőfokú bíróság ennek okán sem sérthette meg a Ket. rendelkezéseit.

[24]	A felülvizsgálati kérelem szerint az elsőfokú bíróság figyelmen kívül hagyta az Alkotmánybíróság 3174/2014. (VI.18.) AB határozatát. Ebben a döntésében azt mérlegelte az Alkotmánybíróság, hogy amennyiben a jogalkotó a közigazgatási eljárás tekintetében kizárólag külön szabályok szerint keletkezett bizonyíték felhasználását írta elő, akkor megfelel-e a tisztességes eljáráshoz való jognak az a hatósági és bírósági eljárás, amely törvény kifejezett előírása ellenére más bizonyítékot is figyelembe vesz, hivatkozással a szabad bizonyítás elvére. Megállapította, hogy "nem térhet el a hatóság vagy bíróság attól a törvényi parancstól, amely számára meghatározza, hogy mely bizonyítékot vehet adott ügyben figyelembe. Kifejezett speciális szabály megléte esetén a mindkét eljárási rendre fő szabályként, általánosan irányadó szabad bizonyítás rendje nem érvényesülhet", ellenben, ha a jogalkotó felmentést ad a között bizonyítást előíró rendelkezése alól, annak hatása, hogy a Ket. szabad bizonyítási rendre vonatkozó fő szabálya érvényesül.

[25]	Jelen ügyben a Korm. rendelet 3. § (9b) bekezdése előírja, hogy az egyenértékűség vizsgálatára elsősorban mely dokumentum (az oklevelet kibocsátó felsőfokú intézmény által hitelesített, névre szóló jegyzőkönyv) alkalmas, ennek hiányában azonban megengedi a más okirattal (órarend, tematika)  vagy egyéb módon történő igazolást. Az alperes az igazoltság hiányát nem a becsatolt okiratok nem megfelelő voltára alapozta, hanem arra, hogy azok alapján nem volt megállapítható a (9c) bekezdésben előírt feltételek teljesülése. A felperes a perben sem tudott olyan okiratot benyújtani, mely alátámasztotta volna azon tényállítását, hogy a nyilvántartásba vételhez szükséges könyvviteli szolgáltatás végzésére jogosító mérlegképes könyvelői szakképesítéssel egyenértékű szakképesítéssel rendelkezik.

[26]	Mindezekre figyelemmel a Kúria megállapította, jogerős ítélet nem sérti a felülvizsgálati kérelem által megjelölt jogszabályokat, ezért a régi Pp. 275. § (3) alapján hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[27]	Az engedélyezés szempontjából csak az alapképzés keretében megszerzett oklevelek esetében van lehetőség az egyenértékűség vizsgálatára. Az egyenértékű szakképesítés megállapítására akkor kerülhet sor, ha annak, ha valamennyi törvényi feltétele teljesül, ezért az nem tartozik a hatóság mérlegelési jogkörébe.

Záró rész

[28]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (2) bekezdése alapján a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.

[29]	A felperes felülvizsgálati kérelme eredményre nem vezetett, ezért a régi Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó régi Pp. 75. § (2) bekezdése és a 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte az alperes javára a felülvizsgálati eljárásban felmerült költsége megfizetésére.

[30]	A pervesztesnek minősülő felperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 39. § (1) bekezdés d) pontja és 50. § (1) bekezdése szerinti le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése szerint köteles viseli.

[31]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. november 12.

. Patyi András s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s. k. előadó bíró, Dr. Varga Eszter s.k.bíró