A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e 

Az ügy száma: 	Kfv. IV.37.819/2018/7.

A tanács tagjai:  Dr. Patyi András a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró, 
. Varga Eszter bíró	
	
A felperes: felperes neve.	
             
A felperes képviselője: Dr. Reichert Péter ügyvéd

Az alperes: alperes neve
                     (
	
Az alperes képviselője:    Dr. Szurovecz Zoltán kamarai jogtanácsos
	          
A per tárgya: környezetvédelmi ügyben hozott határozat felülvizsgálata
	
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K. 27. 366/2017/8. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K. 27. 366/2017/8. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperes részére 90.000 (kilencvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A le nem rótt 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A Közép-Dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség 2013. október 3-án helyszíni ellenőrzést tartott a P. ..., ..., ... és ... helyrajzi számú ingatlanokon. A helyszíni ellenőrzésen megállapítást nyert, hogy az érintett területek a kiemelt jelentőségű természetmegőrzési területnek minősülő B.-erdő részét képezik, melynek egy hektárt meghaladó részén a felperes kalandparkot üzemeltet. A nyilvántartott adatok alapján a felperes a kalandpark létesítése előtt előzetes vizsgálati eljárás lefolytatását nem kezdeményezte, ezért az elsőfokú hatóság a 25460/2013. számú határozatával a felperest részleges környezetvédelmi felülvizsgálat elvégzésére kötelezte. A felperes 2015. szeptember 28-án a kötelezésnek eleget tett és benyújtotta a részleges környezetvédelmi felülvizsgálati dokumentációt az elsőfokú hatóság jogutód szervének, a alperes nevenak. Az elsőfokú hatóság tájékoztatta az érintetteket a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Kvt.) 74. § (2) bekezdés c) pontja szerinti eljárás megindításáról, több hiánypótlási felhívást intézett a felpereshez, valamint nyilatkozattételre hívta fel a Nemzeti Park Igazgatóságot. Az elsőfokú hatóság a felülvizsgálati dokumentáció, annak kiegészítései, és a Natura 2000 hatásbecslési dokumentáció alapján a 2016. június 24-én meghozott KTF- 20516/2015. számú határozatával az EOV koordináták által behatárolt területre környezetvédelmi működési engedélyt adott, a további területeken a tevékenységet (működést) megtiltotta. A határozat indokolása szerint a Nemzeti Park Igazgatósága kifogásolta, hogy a dokumentáció alapvető kérdésekkel nem foglalkozik, valamint megállapította, hogy a beruházás a korábbiakban nem használt területekre is kiterjed és az eredeti növénytakaró részben megsemmisült. Véleménye szerint a gyeptől eltérő hasznosítás csak abban a részben fogadható el, amely a Natura 2000 kijelöléskor eredetileg nem volt gyepnek tekinthető. Az elsőfokú hatóság erre figyelemmel a gyepterületnek nem minősülő területre korlátozta a kalandpark működését, további területeken pedig a tevékenységet megtiltotta.
[2]	A határozattal szemben a felperes fellebbezést nyújtott be, melyet az alperes a 2016. november 14-én meghozott alperes számú határozatában bírálta el. Megállapította, hogy az elsőfokú hatóság nem tett eleget tényállás tisztázási kötelezettségének, hiányos, illetve ellentmondó adatokra alapította döntését. Az alperes álláspontja szerint a felülvizsgálati dokumentáció és hatásbecslési dokumentáció alapján nem lehet egyértelműen megállapítani a kalandpark területi kiterjedését, a kalandpark különböző létesítményeinek jellemzőit, a használat módját és intenzitását. Kifogásolta az alperes azt is, hogy a dokumentáció nem közöl adatot a terület látogatottsága vonatkozásában, nincs adat továbbá a forgalommal járó terhelésre. Az alperes megállapította, hogy a részleges környezetvédelmi felülvizsgálatra kötelező határozat által előírt követelményeket a felperes nem teljesítette, mert nem határozta meg a biológiailag aktív felületeket, továbbá a Natura 2000 hatásbecslés vizsgálati része nem rögzítette a kijelöléskori és a jelenlegi élőhelyi állapotot, így az élővilágra gyakorolt hatások nem váltak ismertté. Az alapadatok jelentős mértékű hiányossága miatt megalapozatlan döntésnek minősítette az elsőfokú határozatot és azt a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 105. § (1) bekezdése alapján megsemmisítette. Rámutatott arra, hogy a fellebbezési eljárásban a teljes körű felülvizsgálat nem jelentheti az elsőfokú eljárás megismétlését, mert az a hatáskör elvonás tilalmába ütközne. A Ket. 105. § (2) bekezdése alapján a másodfokú hatóság kizárólag kiegészítő bizonyítást folytathat le. Utalt arra, hogy a másodfokú megsemmisítő döntés következménye az elsőfokú eljárás újbóli megnyílása és annak továbbfolytatása az el nem bírált felperesi kérelem okán.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[3]	Az alperesi határozat bírósági felülvizsgálata iránt a felperes keresetet nyújtott be, melyben az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárás lefolytatására kötelezését kérte. Jogszabálysértésként a Ket. 105. § (2) bekezdését jelölte meg. Kifogásolta, hogy az alperes a fellebbezési eljárásban nem folytatott le kiegészítő bizonyítást annak ellenére, hogy az elsőfokú határozatban megállapított tényállás hiányosságait megállapította. A felperes álláspontja szerint a döntéshozatalhoz minden szükséges információ az alperes rendelkezésére állt. A hatásbecslési dokumentáció részletesen tartalmazza az igényelt terület nagyságát és lehatárolását is. A létesítmények nem a védelemmel érintett sziklagyep területén helyezkednek el, így azok bemutatása álláspontja szerint nem releváns. A látogatottság közlésével kapcsolatosan előadta, hogy erre vonatkozóan csak prognosztizálható adat kezelhető, melyet a hatóság felhívására bemutatott volna. A kijelöléskori élőhely állapot bemutatása technikailag nem lehetséges a 2003. évi élőhely állapotot rögzítő adatok hiányában. A határozatból az sem derül ki, hogy mik azok a konkrét adatok, amelyek közlésére, bemutatására lett volna szükség. A felperes sérelmezte továbbá az elsőfokú eljárás ügyintézési határideje túllépését, melyre vonatkozó kérelmét az alperes nem bírálta el.
[4]	Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. Fenntartotta a határozatában kifejtett álláspontját, kiemelve, hogy a megsemmisítés indoka a dokumentáció számos hiányossága volt, emiatt a kérelem, illetve az annak mellékleteként benyújtott dokumentáció szakmai szempontból nem volt értelmezhető. A hiányzó adatok csak a kérelem módosításával lettek volna pótolható, melyre a másodfokú eljárásban nincs jogi lehetőség. Az ügyintézési határidő túllépése kapcsán arra hivatkozott, hogy az elsőfokú eljárás újraindult, ezért az ügyintézési határidő vizsgálata az ügyben nem releváns.

Az elsőfokú ítélet
[5]	A Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a keresetet megalapozottnak találta, ezért ítéletében az alperes határozatát hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárás lefolytatására kötelezte.

[6]	A bíróság elsődlegesen azt vizsgálta, hogy a tényállás tisztázásának hiányossága miatt jelen eljárásban a 2016. január 1. napja előtt vagy után hatályos Ket. 105. § (2) bekezdését kell-e alkalmazni, a tényállás tisztázása érdekében a további bizonyítást az elsőfokú vagy másodfokú hatóságnak kell lefolytatni.

[7]	Rögzítette, hogy a közigazgatási eljárás 2015. szeptember 28-án indult, az elsőfokú határozat meghozatalára 2016. június 24-én került sor. A fellebbezést a felperes 2016. július 13-án terjesztette elő, melyet az alperes 2016. november 14-én bírált el. A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 15. § (1) bekezdésére és az ehhez az ahhoz kapcsolódó KGD2014. 31 számú kúriai döntésre hivatkozással megállapította, hogy az alperes helyesen alkalmazta a Ket. 105. § (2) bekezdése 2016. január 1-jétől hatályos rendelkezését, azonban azt tévesen értelmezte. Utalva a módosult rendelkezéshez fűzött miniszteri indokolásra, kiemelte a bíróság, hogy a kérelemre indult eljárásban a közigazgatási hatóságnak a kérelmet el kell bírálni, az elsőfokú határozat megsemmisítése esetén azonban a kérelem elbírálatlan marad. A kérelemre indult eljárásokban a másodfokú hatóság a fellebbezési eljárásban az általa lefolytatott bizonyítás eredményeként vagy helybenhagyja az elsőfokú döntést, vagy megváltoztatja azt. Az alkalmazandó törvényi rendelkezés ugyanis új eljárásra utasító rendelkezés hiányában kizárja az elsőfokú eljárás újbóli megindulásának, illetve továbbfolytatásának lehetőségét. Az alperes lényegében a korábbi jogszabályi rendelkezést alkalmazta azzal, hogy az elsőfokú határozatot megsemmisítette, majd a határozat indokolásában rendelkezett az elsőfokú eljárás újbóli megindulásáról, ami ellentétes a gyors és hatékony jogorvoslatot biztosító azon jogalkotói céllal, ami a Ket. 105. § (2) bekezdése módosítását indokolta.

[8]	A bíróság álláspontja szerint a Ket. 105. § (2) bekezdése feljogosítja a másodfokú hatóságot a tényállás további tisztázása érdekében kiegészítő bizonyítási eljárás lefolytatására, így a Ket. 50. §-ának rendelkezései az alperesre is irányadóak. Az alperesnek az elsőfokú hatóság által elmulasztott körülmények tisztázását a másodfokú eljárásában pótolnia kellett volna. Nem volt akadálya annak, hogy az alperes a másodfokú eljárásban észlelt esetleges hiányosságok, ellentmondások tisztázása érdekében felperest nyilatkozattételre, illetve iratok csatolására felhívja. Az alperes határozatában azonban az sem határozta meg konkrétan, hogy a felperesnek milyen részletességgel és milyen konkrét adatokat kellett volna szolgáltatni. Megállapította a bíróság, hogy a felperes az elsőfokú hatóság felhívására az alperes által kifogásolt területi kiterjedésre, a létesítmények, illetve a biológiailag aktív terület kapcsán nyilatkozatot tett. Amennyiben az adatszolgáltatás az alperes számára nem volt elegendő, akkor további iratok csatolására kellett volna felhívnia a felperest. Az alperes a kijelöléskori és a jelenlegi állapot bemutatása kapcsán sem adta elő, hogy a hatásbecslési dokumentációt milyen tartalommal kellett volna kiegészíteni, illetve milyen további adatok közlését várja a felperestől. 

[9]	Mindezek alapján a bíróság megállapította, hogy az alperes a Ket. 105. § (2) megsértésével a tényállás tisztázása érdekében a szükséges bizonyítást nem folytatta le, továbbá az ügyintézési határidő megtartottságára vonatkozó fellebbezési kérelmet sem bírálta el, ezért a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 339. § (1) bekezdése alapján rendelkezett az alperesi határozat hatályon kívül helyezéséről és az alperesi eljárás megismétléséről. Előírta, hogy az alperesnek a megismételt eljárásban a rendelkezésére álló adatokat értékelnie kell, illetve az általa észlelt ellentmondások, hiányosságok vonatkozásában a tényállás tisztázása körében a szükséges bizonyítást le kell folytatni, a felperest nyilatkozattételre, illetve iratok csatolására fel kell hívni pontosan és konkrétan meghatározva azt, hogy milyen adatok szolgáltatása szükséges, valamint az ügyintézési határidő túllépésére vonatkozó fellebbezési kifogást is érdemben el kell bírálni, tételesen levezetve az elsőfokú eljárás ügyintézési határidejének számításánál, hogy melyek függvényében kell vizsgálni a Ket. 33/A. § alkalmazhatóságát.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[10]	A jogerős ítélet ellen az alperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. Felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és elsődlegesen a kereset elutasítását, másodlagosan az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte. Álláspontja szerint a bíróság a Ket. 105. § (2) bekezdése téves értelmezésével jutott arra a következtetésre, hogy az alperes a tényállás tisztázása érdekében a szükséges bizonyítást nem folytatta le, azaz érdemi döntést nem hozott az ügyben. 

[11]	Hivatkozott az alperes a Ket. 19. § (1) bekezdésére, mely szerint a hatóság jogkörét jogszabálynak kell tartalmaznia. A másodfokú eljárás idején hatályos 71/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 8. § (1) bekezdése és 9. §. (2) és (3) bekezdései határozzák meg az első és másodfokú környezetvédelmi hatóság hatáskörét. A fellebbezési eljárásban érvényesülő teljes körű felülvizsgálat azonban nem jelenti az elsőfokú eljárás megismétlését. A fellebbezési eljárásban az alperes bizonyítási jogköre a tényállás tisztázási kötelezettség körében szűkebb volt és csak arra irányult, hogy az elsőfokú döntés és eljárás jogszerűségét vagy ezek hiányát megállapítsa. Az alperesi álláspont szerint a Ket. 105. § (2) bekezdése kiegészítő bizonyítás lefolytatására jogosította fel a fellebbezési eljárásban, mely nem jelenti az elsőfokú környezetvédelmi hatósági eljárások eljárásjogi és anyagi jogi rendelkezéseknek megfelelő lefolytatását másodfokú jogkörben, a tényállás teljes körű felderítése és annak valósághű megállapítása érdekében el nem végzett, egyébként az elsőfokú hatóság hatás- és feladatkörébe tartozó eljárási cselekmények pótlását. A másodfokú hatósági eljárás nem az elsőfokú környezetvédelmi eljárás helyettesítője ugyanis az megvalósítaná a hatáskör elvonás tilalmát. 

[12]	Kifejtette, hogy az ügy hangsúlyos tényállási eleme, hogy a kérelem alapját képező dokumentáció adataiban olyan jelentős mértékű hiányosságok voltak, amely miatt szakmai szempontból a tényállás még kiegészítő bizonyítás keretében sem volt tisztázható. Az elsőfokú döntés alapjául szolgáló tényállás szakmai szempontból olyan hibában szenvedett, amely a fellebbezési eljárásban nem volt orvosolható. A bíróság a szakmai szempontok és ismerete nélkül jutott arra a következtetésre, hogy az eljárás megismétlése után az alperes érdemi döntést tud hozni.

[13]	Az alperes az ügyintézési határidő esetleges túllépése kapcsán utalt az egységes bírósági gyakorlatra, mely szerint az olyan eljárási hiba, amely az ügy érdemére nem hat ki. Ebből álláspontja szerint az következik, hogy a fellebbezésnek az ügy érdemére ki nem ható hivatkozásait nem releváns elemnek kell tekinteni, így annak elbírálása nem tartozott kötelezően a hatáskörébe. Az erre vonatkozóan adott bírói iránymutatás ugyancsak nem értelmezhető.

[14]	A felperes a felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte.

A Kúria döntése és jogi indokai
[15]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.
[16]	A Kúria álláspontja szerint az elsőfokú bíróság az ügyben irányadó releváns tényállást a szükséges mértékben feltárta és rögzítette, melyet összevetve a vonatkozó jogszabályi rendelkezésekkel, helytállóan jutott arra a következtetésre, hogy az alperes fellebbezési eljárásban meghozott döntése a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott Ket. 105. § (2) bekezdésébe ütközően jogszabálysértő. A jogerős ítéletnek a felmerült jogértelmezési kérdésben kifejtett indokaival a Kúria - annak megismétlése nélkül - egyetért.
[17]	A felülvizsgálati kérelemben foglaltak vonatkozásában az alábbiakra mutat rá.
[18]	A közigazgatási bürokráciacsökkentéssel összefüggő törvénymódosításokról szóló 2015. évi CLXXXVI. törvény célul tűzte ki a közigazgatási hatóságok által lefolytatott eljárások egyszerűsítésével és gyorsításával a közigazgatási bürokráciacsökkentés jogszabályi kereteinek megteremtését. Ennek egyik módszeréül a jogalkotó az általános eljárási szabályok egyszerűsítését választotta, mely szükségessé tette a Ket. kisebb terjedelmű, azon eljárási cselekményeket érintő módosítását, amelyek hozzájárultak "az eljárások formálisan jogszerű, de gyakorlati szempontból nem célszerű elhúzódásának megakadályozásához."
[19]	A módosítás révén 2016. január 1. napjával a Ket. 105. § (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lépett:
„(2) Ha a másodfokú döntés meghozatalához nincs elég adat, vagy az elsőfokú döntés meghozatalát követően új tény merül fel, vagy egyébként a tényállás további tisztázása szükséges, a másodfokú döntést hozó hatóság a kiegészítő bizonyítási eljárás lefolytatását maga végzi el, és ennek alapján dönt.”
[20]	A jogalkotó tehát szűkítette a fellebbezési eljárásban a másodfokú szervnek döntéshozatal során megillető jogkörét azzal, hogy a módosítás nyomán 2016. január 1-jétől - főszabályként - a másodfokú hatóságnak nincs lehetősége mérlegelni, hogy a tényállás tisztázatlansága miatt új eljárás lefolytatására utasítja az első fokú hatóságot vagy a kiegészítő bizonyítási eljárás lefolytatását maga végzi el. A Ket. 105. § (2) bekezdése módosításához fűzött miniszteri indokolás ennek indokát abban jelöli meg, hogy az új eljárásra való utasítással gyakorlatilag megduplázódik a teljes eljárás. A módosítás alapján a másodfokú hatóság saját eljárásában folytatja le a szükséges bizonyítási eljárást, és ennek alapján jogerős érdemi döntést hoz az ügyben. 
[21]	Az alperes a fellebbezési eljárásban már a Ket. 2016. január 1. napjától hatályos eljárásjogi rendelkezései szerint bírálta el a felperes fellebbezését és a tényállás nem kellő mértékű tisztázása miatt a Ket. 105. § (2) bekezdése alapján új eljárás elrendelése nélkül semmisítette meg az elsőfokú hatóság jogszabálysértőnek minősített határozatát. A határozat indokolásában kiegészítő bizonyítás lefolytatása nélkül mindössze megjelölte azokat a körülményeket, amelyeket az elsőfokú hatóság álláspontja szerint elmulasztott feltárni, továbbá felsorolta a kérelem mellékleteként benyújtott felülvizsgálati dokumentáció alapadatokat érintő hiányosságait, anélkül hogy konkrétan meghatározta volna azok pótlására szolgáló iratokat, nyilatkozatokat. A kiegészítő bizonyítás felvételétől való elzárkózás indoka azonban nem lehet a felülvizsgálati kérelem azon hivatkozása, mely szerint az alperes bizonyítási jogköre csak az elsőfokú döntés és az elsőfokú eljárás jogszerűsége vagy annak hiánya megállapítására terjedhet ki, mivel az nem jelentheti az első fokon el nem végzett, az elsőfokú hatóság hatáskörébe tartozó eljárási cselekmények pótlását. Ellenben megvalósítaná az alperes a hatáskör elvonás tilalmát. 
[22]	A fentiek kapcsán a Kúria is hangsúlyozza, hogy az alperesnek a Ket. 104. § (3) alapján teljes felülbírálati jogköre van, mely kiterjed az elsőfokú döntésre és az eljárás egészére függetlenül a fellebbezés tartalmától. A teljes felülbírálat elvéből adódóan 2016. január 1. napjától kezdődően a másodfokú szervnek nem csak módja van arra, hogy bizonyítást folytasson le, hanem az elsőfokú hatóság által elmulasztott bizonyítást maga köteles lefolytatni. Hatásköre a hibás döntés orvoslása során a fellebbezéssel érintett ügyben ugyanolyan terjedelmű, mint az elsőfokú hatóság hatásköre. Ennek egyedül a hatáskör elvonás tilalma szab korlátot, azaz a másodfokú eljárásban csak abban az ügyben hozható döntés, amelyben a fellebbezést benyújtották, amely az elsőfokú eljárás tárgya volt, de az a bizonyítás terjedelmét nem szűkíti le a jogszerűség vizsgálatához szükséges mértékre. 
[23]	A Ket. 105. § (2) bekezdése kifejezetten rögzíti, hogy kiegészítő bizonyítás felvételére akkor kerül sor, "ha a másodfokú döntés meghozatalához nincs elég adat", ugyanakkor az alperes határozatában éppen ezzel az indokkal zárkózott el a tényállás további tisztázásától és az ügy érdemi elbírálásából, ami egyértelműen contra legem jogértelmezésnek minősül. 
[24]	A másodfokú hatóságnak a fellebbezési eljárásban a szükséges bizonyítási eljárás lefolytatását követően a Ket. 105. § (1) bekezdése alapján háromféle döntési lehetősége van, az elsőfokú hatóság döntését helybenhagyja, ha az helytálló vagy megváltoztatja azt és maga hozza meg a jogszabályoknak megfelelő döntést. Az elsőfokú határozat csak akkor semmisíthető meg, ha az olyan hibában szenved, ami nem orvosolható (pl. a Ket. 121. §-ában felsorolt valamely semmisségi ok áll fenn, vagy hivatalból járt el az elsőfokú szerv olyan ügyben, amely csak kérelemre indulhat és az ügyfél kérelmet nem nyújtott be, stb.). Nem tartozik ide az az eset, amikor az elsőfokú eljárásban feltárt tényállás vagy az ügyfél által benyújtott dokumentáció hiányos. Erre az esetre a Ket. 105. § (2) bekezdésének módosult rendelkezése az elsőfokú határozat hatályon kívül helyezését és az elsőfokú eljárás új eljárásra utasítását, mint döntési lehetőséget megszüntette, az eljárás nem indulhat újra az elejétől. Ez alól a Ket. 105. § (3) bekezdése szerinti eset a kivétel, mely alapján a másodfokú döntéshozó hatóság az elsőfokú döntést végzésben megsemmisíti és az ügyben elsőfokú döntést hozó hatóságot új eljárásra utasítja, amennyiben megállapítja, hogy az eljárásba további ügyfél bevonása szükséges.
[25]	Az alperes a megsemmisítő döntést érdemi határozat formájában hozta meg annak ellenére, hogy az elsőfokú döntés nem szenvedett olyan hibában, amely ne lett volna orvosolható a másodfokú eljárásban. A Kúria e vonatkozásban is osztja a jogerős ítélet megállapításait, mely szerint nem volt akadálya annak, hogy az alperes a fellebbezési eljárásban észlelt hiányosságok, ellentmondások tisztázása érdekében nyilatkozattételre, illetve iratok csatolására hívja fel a felperest, de erre még csak kísérletet sem tett az alperes. Mivel hiánypótlás elrendelésére a másodfokú eljárásban nem került sor, a felperesnek nem volt lehetősége további adatszolgáltatásra, illetve a hatásbecslési dokumentáció kiegészítésére, holott a felperes az eljárás folyamán mindvégig együttműködő magatartást tanúsított.
[26]	Téves az alperesi határozatnak arra történő hivatkozása, hogy a megsemmisítés okán az elsőfokú eljárás új eljárásra utasítás hiányában is "feléled". Ezzel összefüggésben a felülvizsgálati kérelem azon érvelése sem foghat helyt, hogy a bíróság szakmai ismeretek nélkül jutott arra a következtetésre, hogy az alperes a megismételt eljárásban érdemi döntést tud hozni. Annak megítélése ugyanis, hogy a megismételt eljárásban milyen eljárási szabályok betartása mellett kell lefolytatnia az alperesnek a megalapozott tényállás megállapításához szükséges kiegészítő bizonyítást, hogy megalapozott döntést tudjon hozni az ügyben, a perben nem minősült különleges szakmai ismereteket igénylő kérdésnek.
[27]	A bírósági gyakorlatban az ügyintézési határidő túllépése általában nem hat ki az ügy érdemére, ezért önmagában ez az eljárási jogszabálysértés a régi Pp. 339. § (1) bekezdése alapján nem vezethet a közigazgatási határozat hatályon kívül helyezéséhez. Ebből azonban nem következik az az alperesi érvelés, hogy a fellebbezésnek az ügy érdemére ki nem ható hivatkozásai, mint nem releváns elemeknek az elbírálása nem tartozott kötelezően az alperes hatáskörébe. 
[28]	A Ket. 95. §-a kimondja, hogy a jogorvoslati eljárásban és a döntés felülvizsgálata során e törvény rendelkezéseit az e fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni. A Ket. 72. § (1) bekezdése sorolja fel azokat kötelező tartalmi elemeket, amelyeket a határozatnak tartalmaznia kell. Az e) pont ee) alpontja értelmében az indokolásban meg kell állapítani az ügyintézési határidő túllépése esetén az ügyintézési határidő leteltének napját, valamint az arról szóló tájékoztatást, hogy az ügyintézési határidőt mely, az ügyfélnek vagy az eljárás egyéb résztvevőjének felróható okból nem tartotta be, vagy hogy a 33/A. § alkalmazásának van helye. A teljes felülbírálat elvéből adódóan az alperes akkor is köteles vizsgálni az elsőfokú eljárásban irányadó ügyintézési határidők betartását, ha arra a fellebbezés nem hivatkozott és jogsértés észlelése esetén az erre vonatkozó megállapításait a határozat indokolásában köteles rögzíteni. A felülvizsgálati kérelem ezzel összefüggő érvelése tehát ellentétes a Ket. 72. § (1) bekezdés ee) alpontjában foglaltakkal, ezért alappal az sem kifogásolható, hogy az ügyintézési határidő túllépésére vonatkozó fellebbezési kifogás érdemi elbírálását is előírta az elsőfokú bíróság az új eljárásra adott iránymutatásában. 
[29]	Mindezek alapján a Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelem által megjelölt jogszabályokat nem sérti, ezért azt a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
A döntés elvi tartalma
[30]	2016. január 1-jétől a másodfokú hatóságnak nincs lehetősége mérlegelni, hogy a tényállás tisztázatlansága miatt új eljárás lefolytatására utasítja az elsőfokú hatóságot vagy a kiegészítő bizonyítási eljárást maga végzi el. A Ket. 105. § (2) bekezdése alapján az elsőfokú határozat megsemmisítésére és az elsőfokú szerv új eljárásra történő utasítására nem kerülhet sor a tényállás teljes körű feltárása végett, a másodfokú hatóság köteles az ügyben érdemi határozatot hozni. 
Záró rész
[31]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (régi Pp.) 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson bírálta el, mert a felperes felülvizsgálati ellenkérelmében tárgyalás tartását kérte.
[32]	Az alperes felülvizsgálati kérelme eredményre nem vezetett, ezért a felperesnél a felülvizsgálati eljárásban felmerült költsége viselésére a Kúria a régi Pp. 270. § (1) alapján alkalmazandó 78. § (2) bekezdése alapján a pervesztesnek minősülő alperest kötelezte.
[33]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 39. § (1) bekezdés d) pontja és 50. § (1) bekezdése szerinti felülvizsgálati eljárási illetéket - az alperest az Itv. 5. § (1) bekezdés a) pontja alapján megillető személyes illetékmentessége folytán - a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó 75. § (1) bekezdése és a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.
[34]	A további felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki. 

Budapest, 2019. október 22.

. Patyi András s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s. k. előadó bíró, Dr. Varga Eszter s.k.bíró