A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság

í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV.37.813/2018/7. szám

A tanács tagjai: Dr. Patyi András a tanács elnöke
		    Dr. Varga Eszter előadó bíró
		    Dr. Dobó Viola bíró

A felperes: B. U.

A felperes jogi képviselője: Mándó és Társa Ügyvédi Iroda; eljáró ügyvéd: Dr. Mándó Tibor 			

Az alperes: alperes neve

Az alperes képviselője: Dr. Sárkány Réka kamarai jogtanácsos
		                   
A per tárgya: idegenrendészeti ügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 16.K.33.631/2017/8. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 16.K.33.631/2017/8. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;

- 	kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A 2017. június 30. napjáig érvényes egyéb célú tartózkodási engedéllyel rendelkező, mongol állampolgárságú felperes 2017. június 2-án tartózkodási engedélyének meghosszabbítása iránti kérelmet terjesztett elő a Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatóságánál (a továbbiakban: elsőfokú hatóság). Nyilatkozata szerint 2016 szeptemberétől tanulmányi célú tartózkodási engedéllyel rendelkezik, jelenleg munkát keres, tartózkodási célja a biztos megélhetés megteremtése.

[2]	Az elsőfokú hatóság a 2017. július 27-én kelt 106-1-47321/9/2017-T számú határozatával a felperes kérelmét a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: Harmtv.) 13. § (1) bekezdés d) és f) pontja, valamint a 18. § (1) bekezdés a) pontja alapján elutasította, tekintettel arra, hogy felperes a magyarországi tartózkodásának célját és megélhetését nem igazolta. Ezzel egyidejűleg a felperest az ország területéről a Harmtv. 42. § (1) bekezdése és a 43. § (2) bekezdés b) pontja alapján kiutasította. Rögzítette, hogy a felperes hiánypótlási felhívásra sem csatolta be az őt a jövőben foglalkoztatni kívánó gazdasági társaság szándéknyilatkozatát, valamint saját nyilatkozatát arról, hogy milyen munkát kíván végezni. A felperes továbbá a hiánypótlás keretében három hónapra visszamenőleg bekért bankszámlakivonatait szintén nem nyújtotta be. A 2017. június 27-én kelt igazolás, mely szerint aznap 1.450.003 forint volt a számláján, az összeg tartós rendelkezésre állását nem bizonyítja, ezért a felperes megélhetését nem fogadta el igazoltnak. Megállapította továbbá, hogy a felperes magyarországi szálláshelye és a kiutazást biztosító anyagi fedezet megléte igazolt, továbbá a felperes biztosítottnak minősül az egészségügyi ellátások teljes körére.

[3]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperesi jogelőd (a továbbiakban: alperes) a 2017. szeptember 27-én kelt 106-T-33299/3/2017. számú határozatával az elsőfokú határozatot - az indokolás kiegészítésével - helybenhagyta. A Harmtv. 18. § (1) bekezdés a) pontjára, a 13. § (1) bekezdés d) és f) pontjaira, valamint a Harmtv. végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Kormányrendelet (a továbbiakban: Vhr.) 29. § (5) és (6) bekezdésére hivatkozással megállapította, hogy a felperes a magyarországi tartózkodásának célját és a megélhetését nem igazolta. Rögzítette, hogy a felperes által a fellebbezéséhez csatolt, Budapest Főváros Kormányhivatala XVI. Kerületi Hivatala által kiállított jegyzőkönyv kizárólag annak igazolására alkalmas, hogy a felperes a nevezett hatóság előtt megjelent, valamint álláskeresési nyilvántartás és ellátás iránti kérelmet terjesztett elő, továbbá a hiányok pótlására szólították fel az eljárás során. Megállapította, hogy a felperes nem igazolta, hogy Magyarországon ténylegesen állást keres, továbbá a megélhetése alátámasztására kizárólag a bankszámlája aktuális egyenlegének igazolásait csatolta be, ezért megtakarításainak hosszabb távú rendelkezésre állását sem bizonyította. A felperes megtakarítása közel egy hónap alatt mintegy 575.000 forinttal csökkent, amely azt támasztja alá, hogy a megtakarítása nem áll tartósan rendelkezésre. Megállapította ugyanakkor, hogy a felperes rendelkezik igazolt magyarországi szálláshellyel, valamint a visszautazáshoz szükséges feltételekkel, illetve az egészségügyi ellátások teljes körére biztosítottnak minősül.

A felperes keresete és az alperes ellenkérelme

[4]	Az alperes határozatával szemben a felperes keresettel élt, amelyben az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Arra hivatkozott, hogy a határozat indokolásából nem állapítható meg, hogy miért nem fogadta el az alperes a tartózkodási célt. Sérelmezte, hogy a határozatban azt rögzítették, hogy a nem megfelelő nyelvtudása miatt nem tudta befejezni a korábbi edzői tanulmányait, holott ilyen nyilatkozatot nem tett. Állította, hogy az alperes megsértette a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 50. § (6) bekezdését és a 72. § (1) bekezdés eb) pontját. Sérelmezte, hogy az alperes olyan dokumentumok csatolását várta el, amelyekről tudnia kellett, hogy a munkáltatók mindaddig nem adják ki, amíg el nem kötelezik magukat az álláskereső mellett. Álláspontja szerint, amennyiben az alperesnek további bizonyítékokra volt szüksége az álláskeresési cél tekintetében, úgy hiánypótlásra kellett volna felhívnia. Arra is hivatkozott, hogy az álláskeresési nyilvántartás és ellátás iránti kérelem előterjesztése önmagában igazolja, hogy tartózkodási célja valós és megalapozott. Kiemelte, hogy a bankszámláját 2017. május 2-án nyitotta, az eljárás pedig ezt követően egy hónappal indult, ezért az alperes alaptalanul rótta a terhére a három havi pénzforgalmi egyenleg csatolásának elmaradását. Hangsúlyozta továbbá, hogy nincs jogszabályi rendelkezés, amely előírná, hogy bankszámlán kell tartania a megtakarítását, és annak rendelkezésre állása csak akkor fogadható el tartósnak, ha azt ily módon igazolja. Hivatkozott az alperes más egyedi ügyekben hozott határozataira, melyek tényállása álláspontja szerint azonos volt a jelen ügy tényállásával, azonban a megjelölt ügyekben az alperes engedélyező döntéseket hozott. Jogi álláspontja szerint az alperes ezzel megsértette a Ket. 1. § (1) és (2) bekezdését, az 50. § (1) és (6) bekezdését, a 72. § (1) bekezdését, a Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) és f) pontját, valamint a 18. § (1) bekezdés a) pontját. A per során előadta, hogy a tartózkodási engedély megszerzését követően az I. H. Kft. foglalkoztatná, melynek alátámasztására elő-munkaszerződést csatolt.

[5]	Az alperes az ellenkérelmében a határozatban foglalt indokok alapján a kereset elutasítását kérte.

	Az elsőfokú ítélet

[6]	Az elsőfokú bíróság a 16.K.33.631/2017/8. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította.

[7]	Megállapította, hogy a felperes a közigazgatási eljárás során hiánypótlási felhívás ellenére sem igazolta azt, hogy Magyarországon ténylegesen állást keres, illetve álláskeresés céljából a lehetséges munkaadókkal valóban felvette a kapcsolatot; nem támasztotta alá azt, hogy állásinterjúkra járt, megpróbált elhelyezkedni. Erre vonatkozó konkrét nyilatkozatot a felperes nem tett, az őt foglalkoztatni kívánó munkaadók részéről szándéknyilatkozatot nem csatolt, nem nyújtott be arra vonatkozó okiratot, hogy valamely munkáltató a jövőben foglalkoztatni kívánja. A Budapest Főváros Kormányhivatala XVI. Kerületi Hivatala által kiállított jegyzőkönyv pusztán azt igazolja, hogy a felperes a hatóságnál álláskeresési nyilvántartás és ellátás iránti kérelmet terjesztett elő, illetve hogy a hatóság előtt megjelent, továbbá a hatóság az eljárás során hiányok pótlására szólította fel. A felperes 2018. március 20. napján csatolt elő-munkaszerződése az első- és másodfokú közigazgatási határozatok meghozatalát követően köttetett, melyet az eljárt hatóságok a kérelem elbírálása körében nem értékelhettek, ezért annak figyelembevételére a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 339/A. §-a alapján a perben sem kerülhetett sor. A Vhr. 29. § (6) bekezdése egyértelmű felsorolást tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a megélhetés különösen milyen módon igazolható, azonban a felperes nem mutatott be olyan dokumentumokat, amelyek azt igazolnák, hogy tartózkodása teljes időtartamára rendelkezne a megélhetését biztosító anyagi fedezettel, illetve hogy megtakarításai tartósan a rendelkezésére állnának. Az elsőfokú bíróság rögzítette, hogy a felperes által hivatkozott, más eljárásban hozott döntések a jelen eljárásban nem voltak vizsgálhatók, a felperes által felhívott alapelvi rendelkezések nem sérültek, az eljárt hatóságok a tényállás tisztázására és az indokolásra vonatkozó kötelezettségüknek eleget tettek.

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[8]	Az ügyben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, melyben az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését, és a keresetének megfelelő új határozat meghozatalát kérte. Arra hivatkozott, hogy a bíróság a bizonyítékokat nem megfelelően értékelte, így alaptalan az arra vonatkozó megállapítás, mely szerint a nem megfelelő nyelvtudása miatt nem tudta a korábbi edzői tanulmányait befejezni. Előadta, hogy a tanulmányok elvégzése és a munkavállalás nem feltételezi ugyanazt a nyelvtudást, ezért az elutasítási indok ezzel összefüggő érvelése okszerűtlen. Kifejtette, hogy a határozat meghozataláig nem érkezett olyan munkaadói ajánlat, amely megfelelő lett volna a számára, ugyanakkor az alperesnek, amennyiben további bizonyítékokra volt szüksége, erre vonatkozóan további hiánypótlási felhívást kellett volna kibocsátania. Álláspontja szerint az eljárás során csatolt álláskeresési nyilvántartás és ellátás iránti kérelemmel igazolta, hogy a tartózkodási célja valós és megalapozott. Hangsúlyozta, hogy a bankszámláját 2017. május 2-án nyitotta, és nincs olyan jogszabályi rendelkezés, amely előírná, hogy a megtakarítását bankszámlán kell tartania. A benyújtott bankszámlakivonattal igazolta azt, hogy képes fedezni a néhány hónapos tartózkodással járó kiadásokat. Hivatkozott az alperes egyedi ügyben hozott döntéseire, mely azonos tényállású ügyekben engedélyező határozat született. A felperes összességében a Ket. 1. § (2)-(2a) bekezdéseinek, 2. § (3) bekezdésének, 50. § (6) bekezdésének, valamint a Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) és f) pontjainak, 18. § (1) bekezdés a) pontjának megsértésére hivatkozott. 

[9]	Az alperes a felülvizsgálati ellenkérelmében az elsőfokú ítélet hatályában fenntartását kérte. Arra hivatkozott, hogy mindenben osztja az ítéletben foglalt megállapításokat. A kétfokú eljárás során a felperes nem támasztotta alá hitelt érdemlően a magyarországi tartózkodásának célját, továbbá a megélhetésének tartós rendelkezésre állását. 

A Kúria döntése és jogi indokai

[10]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem alapos.

[11]	A Kúria a jogerős ítéletet a régi Pp. 272. § (2) bekezdése és 275. § (2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati kérelem keretei között, az ott megjelölt jogszabálysértések körében vizsgálta felül. 

[12]	Kiemeli a Kúria, hogy a felülvizsgálati eljárás során - a fent megjelölt keretek között - az elsőfokú bíróság ítéletét vizsgálja, a felperes azonban a felülvizsgálati kérelmében a Ket. és a Harmtv. rendelkezéseinek, és nem a bíróságra irányadó szabályoknak a megsértésére hivatkozott. A felülvizsgálati kérelem ténylegesen a bizonyítékok felülmérlegelésére irányult, amelyre a rendkívüli jogorvoslati eljárásban - a régi Pp. 275. §-a szerinti szabályozásra figyelemmel - nem kerülhet sor. 

[13]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a helyesen megállapított tényállásból helytálló következtetést vont le, ítéleti indokaival a felülvizsgálati bíróság maradéktalanul egyetért. Az elsőfokú bíróság vizsgálta a közigazgatási eljárás teljes anyagát, a felek perbeli nyilatkozatait, beadványait, ennek során a bizonyítékokat a régi Pp. 206. § (1) bekezdésének megfelelően a maguk összességében értékelte és helyesen állapította meg, hogy a felperes keresete nem alapos. Jogszabálysértést ebben a körben a rögzített tényállás iratellenessége, a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen, vagy a logika szabályaival ellentétes mérlegelése alapozhat meg, ilyen jogsértés azonban a perbeli esetben nem állapítható meg.

[14]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében teljes egészében a keresetében foglaltakat ismételte meg, a jogerős ítéletet a már korábban felhozott jogszabálysértések alapján kifogásolta. A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a felperes keresetét valamennyi hivatkozás tekintetében elbírálta, döntése a régi Pp. 221. § (1) bekezdésében foglaltaknak megfelel. A felülvizsgálati kérelemben foglaltakra hivatkozással - az elsőfokú ítéleti indokokat nem megismételve - a Kúria a következőkre mutat rá.
[15]	A felperes alaptalanul hivatkozott arra, hogy a kérelme elutasítása akár csak részben is azon alapult volna, hogy a korábbi tanulmányait a magyar nyelvtudás hiánya miatt nem tudta befejezni. Tényként állapítható meg, hogy a felperest az eljárás során tolmács közreműködésével hallgatták meg, azonban sem az elsőfokú, sem a jogerős határozat nem a felperes nyelvtudásán alapul, arra pedig végképp nem tartalmaz megállapítást, hogy a felperes esetlegesen a nyelvi hiányosságai miatt ne tudna Magyarországon munkát vállalni. A jogerős határozat jogalapja az, hogy a felperes a magyarországi tartózkodási célját semmilyen módon nem igazolta.

[16]	A felperes megalapozatlanul érvelt azzal, hogy az eljárt hatóságoknak további hiánypótlási felhívást kellett volna kibocsátaniuk a tartózkodási cél és a megélhetés igazolására. A Kúria rámutat, hogy a kérelemre indult eljárásban a kérelemben előadottak határozzák meg az eljárás kereteit, így a felperes érdekkörébe tartozott azoknak a tényeknek és bizonyítékoknak az előterjesztése, melyek az egyéb célú tartózkodási engedély meghosszabbítását megalapozzák. Az eljárt hatóság mind a tartózkodási cél, mind a megélhetést biztosító, tartósan rendelkezésre álló megtakarítás tekintetében részletes hiánypótlási felhívással élt a felperes felé. A felperes e felhívásokban foglaltaknak nem tett eleget, ugyanis pusztán az arra vonatkozó szándék bejelentése, mely szerint Magyarországon kíván munkát vállalni - a felperes állításával ellentétben - a jogszerű tartózkodási cél alátámasztására nem alkalmas. A felperes az eljárás során mindössze egy álláskeresési nyilvántartásba vételre és ellátás igénylésére vonatkozó - a közigazgatási eljárás alatt hiánypótlás alatt álló - kérelemmel kívánta igazolni a magyarországi tartózkodásának jogszerű célját, de sem az álláskeresőként történő nyilvántartásába vétel tényét nem igazolta, sem a tényleges álláskeresésre vonatozó bizonyítékot nem csatolt. 

[17]	A felperes a megélhetésének biztosításához szükséges megtakarítás tartós rendelkezésre állását szintén nem igazolta, ugyanis az egyetlen napra kiállított banki igazolás csak annak a bizonyítására alkalmas, hogy az adott napon a felperes rendelkezésére milyen összeg állt. A Vhr. 29. § (6) bekezdése - nem taxatív módon - felsorolja, hogy a magyarországi tartózkodás teljes időtartamára megkívánt megélhetés biztosítottsága különösen mely okiratokkal igazolható. A felperes ugyan helyesen hivatkozott arra, hogy nem írja elő jogszabály, hogy a megtakarításait bankszámlán kell tartania, azonban e hivatkozás a más módon rendelkezésére álló pénzösszeg igazolásának hiányában súlytalan.

[18]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében foglalt indokai alátámasztására az elsőfokú peres eljárásban is hivatkozott, az alperes más egyedi ügyekben hozott döntéseit is felhívta. A Kúria rögzíti, hogy helyesen állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy a perbeli esetben a felperes kérelméről kellett az eljáró hatóságnak döntenie, így a felperes tekintetében irányadó körülményeket, az általa a kérelme alátámasztásául előterjesztett bizonyítékokat kellett értékelnie. E tekintetben - bizonyított tényállás azonosság hiányában - a más ügyekben hozott döntéseknek a régi Pp. 4. § (1) bekezdésében foglaltakra is figyelemmel, nem volt jogi jelentősége.

[19]	A fentiek alapján a Kúria az elsőfokú ítéletet - mivel az a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályhelyeket nem sérti - a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

	A döntés elvi tartalma

[20]	A kérelemre indult eljárásban a kérelemben előadottak határozzák meg az eljárás kereteit, így a tartózkodási engedély meghosszabbítását kérelmező felperes érdekkörébe tartozik azoknak a tényeknek és bizonyítékoknak az előterjesztése, melyek a kérelme teljesítését megalapozzák. 

Záró rész

[21]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson bírálta el.

[22]	A pervesztes felperes a régi Pp. 270. § (1) bekezdése folytán a felülvizsgálati eljárásban is alkalmazandó régi Pp. 78. § (1) bekezdése alapján köteles az alperes jogi képviselettel felmerült felülvizsgálati eljárási költsége megfizetésére, melynek összegét a Kúria a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. §-a alapján állapította meg a felülvizsgálati eljárásban kifejtett jogi munkára tekintettel.

[23]	A Kúria a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték viselésére az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése és a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte a felperest.

[24]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. október 15.

Dr. Patyi András s.k. a tanács elnöke, Dr. Varga Eszter s.k. előadó bíró,  Dr. Dobó Viola s.k. bíró