A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV.37.809/2018/4. szám

A tanács tagjai: Dr. Patyi András a tanács elnöke
		    Dr. Varga Eszter előadó bíró
		    Dr. Dobó Viola bíró

A felperes: felperes neve

A felperes jogi képviselője: Dr. Flumbort Andrásügyvéd

Az alperes: Országos Rendőrfőkapitány
                   
Az alperes jogi képviselője: Dr. Kiss Péter kamarai jogtanácsos
		                   
A per tárgya: rendészeti igazgatási ügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 20.K.32.634/2017/8. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 20.K.32.634/2017/8. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;

- 	kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes wellness és közérzetjavító eszközök értékesítése útján került kapcsolatba a perben nem álló magánszeméllyel, akit 2017. január 20. napján elkísért a B., B. tér 17. szám alatti OTP bankfiókba, hogy - a felperes előadása szerint - a kiválasztott termék 1.000.000,- forintos vételárát a vevő a felperes által megadott bankszámlára átutalja. A bankfiók alkalmazottja bejelentést tett a rendőrségen, mivel az említett magánszemély a tranzakcióval kapcsolatos kérdésekre történő válaszadást megelőzően minden esetben a bankfiók előtt várakozó férfival egyeztetett. A kiérkező rendőrjárőrök a térfigyelő kamerák segítségével beazonosították a bejelentésben szereplő férfit, a felperest, akit igazoltattak. A felperes arról tájékoztatta az intézkedő rendőröket, hogy a P. M. G. alkalmazottja, mely cégnek az ügyvezető igazgatója bízta meg, hogy kísérje el az ügyfelüket az OTP Bankba egy átutalásnál történő segítségnyújtás érdekében. Az érintett magánszemély a helyszíni meghallgatása során előadta, hogy gyógyászati segédeszközök megvásárlása céljából már több alkalommal fizetett nagyobb összeget a P. M. G. elnevezésű cégnek. Előadása szerint a perbeli napon egészségügyi felülvizsgálaton vett részt a cégnél, melynek eredményeképpen „stroke gyanúját állapították meg”, ennek kezelésére pedig 1.000.000,- forint értékű „gyógyászati eszközt” ajánlottak a számára. Ezen előzmények után ment el a felperessel a B. téri OTP Bankba azért, hogy a tranzakciót lebonyolítsák. Az intézkedő rendőrök a helyszínen megállapították, hogy a felperes nem alkalmazottja a P. M. G.-nak, és az általa megadott bankszámlaszám sem köthető e céghez.

[2]	A fenti előzményeket követően a felperest a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 33. § (2) bekezdés b) pontjára figyelemmel előállították a BRFK XIV. kerületi Rendőrkapitányságán. Az intézkedő rendőrök a felperest 14 óra 40 perckor adták át a kerületi rendőrkapitányság részére, személyi szabadságának korlátozására 19 óra 15 percig került sor.

[3]	A felperes a rendőri intézkedéssel szemben jogi képviselője útján panaszt terjesztett elő. Sérelmezte, hogy az előállításakor nem közölték vele annak okát, illetve hogy milyen bűncselekmény miatt állították elő. Álláspontja szerint a nyomozóhatóság megsértette a Rtv. 15. § (1) és (2) bekezdéseiben foglalt arányosság követelményét. Összességében kifogásolta az előállítás jogszerűségét, arányosságát, az előállítás időtartamát, a ruházatátvizsgálás módját, a tájékoztatás elmaradását, a rendőri hangnemet, valamint az általa elmondottak jegyzőkönyvezésének elmulasztását.

[4]	A Független Rendészeti Panasztestület (a továbbiakban: FRP) a 88/2017. (V. 25.) számú állásfoglalásában alapjogot súlyosan sértő intézkedést állapított meg, ezért az állásfoglalását megküldte az alperes részére. Az állásfoglalás szerint, sérült a felperes tisztességes eljáráshoz fűződő alapvető joga, mert az előállítás időtartama nem felelt meg az Rtv. 15. §-ában meghatározott arányosság követelményének. A ruházatátvizsgálás módja súlyosan sértette továbbá a felperes emberi méltósághoz fűződő alapvető jogát és a megalázó bánásmód alkotmányos tilalmába ütközött. Megállapította azt is, hogy a rendőrség nem nyújtott a felperes részére kellő mélységű tájékoztatást a vele szemben végrehajtott intézkedés okát és célját illetően.

[5]	Az állásfoglalás megküldését követően az alperes a 2017. július 24. napján kelt, 29000/105/50/13/2017.P. számú határozatával a rendőri intézkedés elleni panasznak a ruházatátvizsgálás szakszerűtlensége tekintetében helyt adott, a panaszt egyebekben elutasította. A határozat az előállítás jogszerűsége, arányossága tekintetében megállapította, hogy a járőrök a helyszínen a rendelkezésre álló adatok birtokában jogszerűen vonták intézkedés alá a felperest, a személyi szabadságot korlátozó rendőri intézkedés jogszerű, szakszerű és arányos volt. Az előállítás időtartama vonatkozásában hivatkozott az Rtv. 15. § (1) bekezdésére, 30. § (3) bekezdésére, 33. § (3)-(4) bekezdéseire, a rendőrség szolgálati szabályzatáról szóló 30/2011. (IX. 22.) BM rendelet (a továbbiakban: Szolgálati Szabályzat) 5. § (6) bekezdésére és rögzítette, hogy a rendőrök letéti jegyzőkönyvet vettek fel, kitöltötték az előállítással kapcsolatos dokumentációt, bevezették a felperes adatait a nyilvántartásokba, részére szóbeli tájékoztatást adtak jogairól és kötelezettségeiről, jogorvoslati lehetőségeiről, a hozzátartozók értesítéséről, a panasz előterjesztésének lehetőségeiről, majd az ezekre vonatkozó nyilatkozatokat kitöltötték és a felperessel aláíratták. A felperes előállítása alatt megtörtént a tanú és a sértett kihallgatása, valamint a kamerafelvétel kielemzése, mely utóbbiról hivatalos feljegyzés is készült. Az alperesi határozat megállapítása szerint a nyomozati cselekmények és az ahhoz kapcsolódó eljárások időigényesek voltak, amelyek a felperes távozásáig, a szükséges ideig tartottak, ezért a panasz e tekintetben alaptalan. A tájékoztatás elmaradásával kapcsolatosan az Rtv. 20. § (1)-(2) bekezdéseire hivatkozással megállapította, hogy a 01140/1236/2017. id. számú rendőri jelentés alapján az intézkedő rendőr közölte a felperessel az intézkedés célját, így azt, hogy bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt fogta el, és állítja elő a rendőrkapitányságra a további szükséges cselekmények lefolytatására. Egyúttal tájékoztatta az intézkedéssel szemben igénybe vehető jogorvoslati lehetőségeiről, mely kioktatást a felperes az előállító helyiségben történő elhelyezésekor átvette és azt alá is írta. Minderre figyelemmel a felperes jogaira, valamint az intézkedés céljára vonatkozó tájékoztatása mind az intézkedés, mind az előállítás során megtörtént, így a panasz e körben sem alapos. Az alperes megállapította továbbá, hogy a felperes állításával ellentétben az intézkedő rendőr a helyszínen nem köteles jegyzőkönyvet felvenni, a rendőrök kifogásolt hangnemével kapcsolatban pedig bizonyíték nem került fel.

[6]	Az alperes a fentieken túl megállapította, hogy a felperes ruházatának átvizsgálására az Rtv. 31. § (1) bekezdése és a Szolgálati Szabályzat 31. § (7) bekezdése megfelelő jogalapot biztosított, azonban azt a felperes „vetkőztetésével” aránytalanul és szükségtelenül hajtották végre.

A felperes keresete és az alperes ellenkérelme

[7]	Az alperes határozatával szemben a felperes keresettel élt, amelyben kizárólag az előállítás időtartamát sérelmezte, valamint a tájékoztatás megtörténtét vitatta. E körben kérte az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését. Arra hivatkozott, hogy megtévesztő tényállításokat tartalmaz a határozat, mert 2017. január 20-án egyetlen ügyeletes tiszt volt szolgálatban, így a nyomozóhatóság belső szervezeti rendszerének gyengesége, a humán erőforrások elégtelen volta miatt állt elő az a helyzet, hogy indokolatlanul a rendőrségi fogdán tartották. E helyzetet csak utólag indokolják az elhúzódó nyomozati cselekményekkel. A tájékoztatás elmaradásával kapcsolatosan utalt arra, hogy az FRP állásfoglalásában előadottakat kéri figyelembe venni.

[8]	Az alperes az ellenkérelmében a határozatban foglalt indokok alapján a kereset elutasítását kérte.

	Az elsőfokú ítélet

[9]	Az elsőfokú bíróság a 20.K.32.634/2017/8. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította.

[10]	Megállapította, hogy a felperes az előállítását követően - amely 14 óra 40 perctől kezdődött - számos formanyomtatványt töltött ki, amely 15 óra 30 percig tartott, így a négy és fél órányi előállítási időtartam negyedét tette ki. Rögzítette, hogy „A parancsnoki vélemény és kivizsgálás az előállítás végrehajtásáról” megnevezésű irat elkészítéséhez szükséges volt a körülmények és az előállítás feltételeinek tisztázása, mely szintén hosszabb időt vett igénybe. A 01140/1236/2017. id. számú hivatalos feljegyzés alapján megállapította, hogy ezen okirat részletesen, időpontokra lebontva, írásban rögzíti a térfigyelő kamerákon látottakat, illetőleg tartalmazza, hogy a térfigyelő kamera felvétele milyen időponttól, meddig terjedően, milyen munkaállomáson, milyen meghajtóra került elmentésre, amely szintén részletes, figyelmet kívánó adminisztratív munkát igényelt a felvételek értelemszerű megtekintését követően. A felperes továbbá nem vitatta, hogy az előállítás időtartama alatt történt meg a tanú, illetve a sértett meghallgatása is, ami szintén hosszadalmasabb eljárási cselekmény. A felperes előállításával kapcsolatos cselekmények foganatosítása, a jogszabályon alapuló feladatok elvégzésének adminisztrációja garanciális jellegű, mely feladatok elvégzésére fordított 4 óra 35 perc az elsőfokú bíróság megítélése szerint a szükséges ideig tartott, az az Rtv. 15. §-ban foglaltak alapján arányos volt. A tájékoztatás elmaradása vonatkozásában megállapította, hogy a felperest a helyszínen meghallgatta az intézkedő rendőr, amely körülményre a felperes maga is hivatkozott a perben tartott személyes meghallgatása során, tehát egyértelműen tisztában volt azzal, hogy a bankba elkísért személy miatt történik a rendőri intézkedés. Az elsőfokú bíróság a közokiratnak számító rendőri jelentésben foglaltakat fogadta el a tájékoztatásra vonatkozóan, melyben rögzítésre került, hogy bűncselekmény gyanúja okán állítják elő a felperest. Kiemelte, hogy az Rtv. 33. § (4) bekezdése és egyéb jogszabály sem írja elő, hogy részletesebb adatokat közöljenek egy előállítás során, az előállító hatóság ugyanis nincs abban a helyzetben, hogy a bűncselekményt esetlegesen minősítse. A jelentés ugyancsak igazolja, hogy a felperest a jogairól és kötelezettségeiről tájékoztatták, melyet a „Nyilatkozat az előállított, elővezetett személy előállító helyiségben való elhelyezésekor a szóbeli tájékoztatás megtörténtéről, a hozzátartozó, egyéb személy értesítéséről és írásos tájékoztató átvételéről” elnevezésű, a felperes által aláírt nyomtatvány is alátámaszt.

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[11]	Az ügyben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, melyben elsődlegesen az ítélet keresetének megfelelő megváltoztatását, másodlagosan az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte. Arra hivatkozott, hogy az elsőfokú ítélet sérti az Alaptörvény IV. cikk (1)-(3) bekezdéseit, XXIV. cikk (1) bekezdését, az Rtv. 33. § (3) és (4) bekezdését, valamint a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 339/B. §-át. Állította, hogy nem kapott megfelelő tájékoztatást sem az előállítása, sem az eljárás későbbi szakasza során. Álláspontja szerint pontosan meg kellett volna jelölni, hogy milyen bűncselekmény gyanúja miatt kívánják előállítani. Kifogásolta, hogy az elsőfokú bíróság nem alapjogi megközelítésben vizsgálta az előállítás időtartamát. Ezzel kapcsolatban kifejtette, hogy a formanyomtatványok egyfajta „blankettaként” funkcionálnak, azok kitöltése hosszabb időráfordítást nem igényel. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság olyan cselekményeket minősített időigényesnek, melyekre vonatkozóan semmilyen releváns adat nem állt rendelkezésre. Az ítélet továbbá tévesen abból indult ki, hogy mindezen cselekmények elvégzése egy személy feladata volt. Állította, hogy a rendőrség belső szervezeti rendszerének gyengesége, a humán erőforrások elégtelen száma miatt húzódott el az előállítás.
 
[12]	Az alperes a felülvizsgálati ellenkérelmében az elsőfokú ítélet hatályában fenntartását kérte. Arra hivatkozott, hogy az előállított személy nem terhelt, így gyanúsítást, illetve az annak alapjául szolgáló cselekmény büntetőjogi (törvényi) minősítését vele nem kell közölni. Hangsúlyozta, hogy az előállítással kapcsolatos adminisztratív, illetve a nyomozási jellegű cselekmények eredményének értékelése olyan időigényes tevékenységek, amelyek miatt az előállítás időtartama nem tekinthető jogsértőnek. A munkaszervezés módja, a szolgálatban lévő személyek száma a per eldöntése szempontjából nem bír jelentőséggel.

A Kúria döntése és jogi indokai

[13]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem alapos.

[14]	A régi Pp. 275. § (1)-(2) bekezdései szerint a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló adatok alapján a jogerős határozatot csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül, kivéve, ha a pert hivatalból megszünteti, vagy ha a határozatot hozó bíróság nem volt szabályszerűen meg alakítva, illetve a határozat meghozatalában olyan bíró vett részt, akivel szemben a törvény értelmében kizáró ok áll fenn.

[15]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a helyesen megállapított tényállásból helyálló jogi következtetésre jutott, ítéleti indokaival a felülvizsgálati bíróság egyetért. Az elsőfokú bíróság feltárta, egymással összevetette, értékelte, mérlegelte a rendelkezésére állt bizonyítékokat és az azt cáfolni kívánó felperesi előadásokat, a mindezekből levont következtetése okszerű és megalapozott. A felülvizsgálati kérelemben foglaltakra hivatkozással a Kúria az alábbiakat emeli ki.

[16]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében csak vitatta az elsőfokú bíróság által elvégzett bizonyítékértékelést, állításait azonban konkrétumokkal, bizonyítékokkal nem támasztotta alá, felülvizsgálati kérelmében a keresetlevelében foglaltakat ismételte meg.

[17]	A felperes alapjogi hivatkozásai kapcsán a Kúria rögzíti, hogy az Alkotmánybíróság a 3/2015. (II. 2.) AB határozatban (Indokolás [21], [23] pontok) megállapította, hogy „[a]z Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése szerint alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. Az alapjog-korlátozásnak ez a tesztje mindenekelőtt a jogalkotót kötelezi, ugyanakkor hatáskörükhöz igazodva a jogalkalmazókkal szemben is alkotmányos követelményt fogalmaz meg. E követelményből - az Alaptörvény 28. cikkére is tekintettel - a bíróságoknak az a kötelezettsége adódik, hogy ha olyan jogszabályt értelmeznek, amely valamely alapjog gyakorlását korlátozza, akkor a jogszabály engedte értelmezési mozgástér keretein belül az érintett alapjog korlátozását kizárólag a szükséges és arányos mértékű beavatkozás szintjére szorítsák.” „E korlátozás gyakorlásakor azonban a jogalkalmazóknak mindig figyelemmel kell lenniük arra is, hogy az alapjogok korlátozására kizárólag az elérni kívánt céllal arányos módon kerülhet sor alkotmányosan. Az arányosság az elérni kívánt cél és az alapjogi korlátozás súlyának mérlegelését kívánja meg, ami azt is jelenti, hogy minél erősebb érvek szólnak egy alapjog védelme mellett, annál körültekintőbben kell eljárni annak korlátozásakor.” 

[18]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság - a felperes állításával ellentétben - a személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés arányosságának vizsgálatát, annak alapjogi összefüggéseit is figyelembe véve végezte el, ítéletének indokolása a fenti alapjogi tesztnek mindenben megfelel. Éppen a felperes volt az, aki a felülvizsgálati kérelmében az alapjogi követelmények érvényesülését relativizálta azzal, hogy az előállítás során jogszabály által kötelezően kiállítani rendelt, garanciális jogokat biztosító (tájékoztatás, hozzátartozók értesítési kötelezettsége stb.) iratok kitöltését pusztán formaságnak, időráfordítást nem igénylő „blankettának” minősítette. A felperes e körben ugyan felhívta az Alaptörvény megsérteni vélt rendelkezéseit, de annak előadásával adós maradt, hogy az elsőfokú bíróság által megállapított tényállás mennyiben iratellenes, illetve mely bizonyíték(ok) értékelését mulasztotta el, és mindezek hogyan vezettek a tisztességes eljáráshoz való jog és a törvénytelen szabadságelvonás tilalmának sérelméhez. A Kúria hangsúlyozza, hogy az iratoknak megfelelően megállapított tényállás, a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen vagy a logika szabályaival ellentétes értékelésének hiányában nincs lehetőség a felülvizsgálati eljárásban a bizonyítékok felülmérlegelésére, újraértékelésére.

[19]	Az Rtv. 33. § (3) bekezdésének első mondata akként rendelkezik, hogy a rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. A Kúria rámutat, hogy a korlátozás arányosságának és ezzel együtt alkotmányosságának megítélését több tényező befolyásolja, így például a korlátozás időtartamának mértéke, a korlátozás alatt elvégzett cselekmények indokoltsága, a szabadságelvonással érintett személy megfelelő körülményeinek és az őt megillető jogok gyakorlásának biztosítása, valamint az esetleges jogtalan szabadságelvonás esetére nyújtott hatékony jogorvoslati jog. A Kúria megállapította, hogy a felperes személyi szabadságának korlátozása a törvényi maximumot nem haladta meg, arra az elérni kívánt céllal arányos módon került sor. A felperes az arányosság körében értékelt szempontokat (bizonyítékokat) érdemben nem tudta vitatni, az alperes által felsorolt intézkedések szükségtelenségére még csak bizonyíték nélküli tényállítást sem tett. Figyelemmel arra, hogy a felperes nem bizonyította, hogy az előállítás időtartama a szükséges mértéket meghaladta, ezért a rendőrségi humán erőforrás hiányára történő hivatkozása jogi relevanciával nem bír.

[20]	A tájékoztatás módját az Rtv. 33. § (4) bekezdése szabályozza, mely alapján az előállítottat szóban vagy írásban az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani. A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú ítélet e tekintetben is részletes bizonyítékértékelést tartalmaz, és megalapozottan vonta le azt a következtetést, hogy a felperes a rendelkezésre álló okirati bizonyítékok alapján az Rtv. 33. § (4) bekezdése szerinti tájékoztatást kapott az előállítás okáról. A felperes e bizonyítékokkal (rendőri jelentés, „Nyilatkozat az előállított, elővezetett személy előállító helyiségben való elhelyezésekor a szóbeli tájékoztatás megtörténtéről, a hozzátartozó, egyéb személy értesítéséről és írásos tájékoztató átvételéről” dokumentum) szemben csak állította, de nem bizonyította, hogy sérült a tájékoztatáshoz fűződő joga. A felperes ezzel kapcsolatban kifejtett érvelése azon a téves jogi állásponton alapul, mely szerint előállítás esetén az intézkedő rendőrnek pontos, törvényi tényállás szerinti gyanúsítást kellene közölnie az intézkedés alá vont személlyel. A Kúria e körben arra mutat rá, hogy az előállítás okáról szóló tájékoztatás törvényi követelménye nem jelenti azt, hogy az előállítást foganatosító rendőrnek az adott cselekmény büntetőjogi minősítését kellene elvégeznie, és az előállítás okát pontosan megjelölt törvényi tényállásként kellene azonosítania. 

[21]	A fentiek alapján a Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályokat nem sérti, ezért azt a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

	A döntés elvi tartalma

[22]	A személyi szabadság korlátozása arányosságának megítélését több tényező befolyásolja, így például a korlátozás időtartamának mértéke, a korlátozás alatt elvégzett cselekmények indokoltsága, a szabadságelvonással érintett személy megfelelő körülményeinek és az őt megillető jogok gyakorlásának biztosítása, valamint az esetleges jogtalan szabadságelvonás esetére nyújtott hatékony jogorvoslati jog. A személyi szabadság korlátozásának aránytalanságát állító, konkrétumokat nélkülöző felperesi előadás nem alapozza meg a Kúria előtti felülvizsgálati eljárásban a bizonyítékok felülmérlegelését, újraértékelését.

Záró rész

[23]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

[24]	A pervesztes felperes a régi Pp. 270. § (1) bekezdése folytán a felülvizsgálati eljárásban is alkalmazandó régi Pp. 78. § (1) bekezdése alapján köteles az alperes jogi képviselettel felmerült felülvizsgálati eljárási költsége megfizetésére, melynek összegét a Kúria a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. §-a alapján állapította meg a felülvizsgálati eljárásban kifejtett jogi munkára tekintettel.

[25]	Kúria a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték viselésére az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése és a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte a felperest.

[26]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. szeptember 17.

Dr. Patyi András s. k. a tanács elnöke   Dr. Varga Eszter s. k. előadó bíró    Dr. Dobó Viola s. k. bíró