A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 				Kfv.II.37.797/2015/4.

A tanács tagjai:		. Tóth Kincső tanácselnök, előadó bíró
				. Rothermel Erika bíró
				. Márton Gizella bíró

A felperes:					felperes neve
					(cím)

A felperes képviselője:		Deme Ügyvédi Iroda
				. Deme János ügyvéd
					(cím)

Az alperes:					Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
					(1117 Budapest, Budafoki út 60.)

Az alperes képviselője:	. ... főigazgató

A per tárgya:					idegenrendészeti ügy
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél:	felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat:ővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
					20.K.32.625/2014/14.	
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 20.K.32.625/2014/14. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati illetéket.
Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A koszovói állampolgárságú felperes, aki 2010 októberében érkezett Magyarország területére, 2013. november 15-én a 2013. december 14. napjáig érvényes keresőtevékenység folytatása célú tartózkodási engedély meghosszabbítását kérte az elsőfokú idegenrendészeti hatóságtól. A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Budapest és Pest Megyei Regionális Igazgatósága a 2014. január 6. napján kelt 106-1-61968/12/2013-T. számú határozatában a felperes  kérelmét elutasította, egyidejűleg a felperest az Európai Unió tagállamainak területéről Koszovó területére kiutasította. A hatóság a döntését a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: Harm.tv.) 13.§ (1) bekezdés f) pontjára, 18.§ (1) bekezdés a) és b) pontjaira, továbbá a Harm.tv. végrehajtására kiadott 114/2007. (V.24.) Kormányrendelet (a továbbiakban: Vhr.) 29.§ (5) és (6) bekezdéseire alapította, egyúttal megállapította, hogy a felperes nem rendelkezik a tartózkodása teljes időtartamára a megélhetését, a lakhatását és kiutazása költségeit biztosító anyagi fedezettel, továbbá a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt.
[2]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes 2014. április 11. napján kelt 106-T-6315/6/2014. számú határozatában a tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti kérelem elutasítása vonatkozásában az elsőfokú határozatot helybenhagyta, azonban az Európai Unió tagállamainak területéről való kiutasításra kötelezést megsemmisítette. A másodfokú hatóság a tényállást annyiban módosította, hogy a felperes által csatolt bizonyítékok alapján megállapította, hogy érvényes útlevéllel, magyarországi megélhetést biztosító anyagi fedezettel, magyarországi szálláshellyel felperes rendelkezik, és a tovább- vagy visszautazáshoz szükséges feltételek részéről biztosítottak, továbbá a felperes az egészségügyi ellátások teljes körére biztosítottnak minősül. A másodfokú hatóság azonban egyetértett azzal az elsőfokú hatósági megállapítással, hogy a felperes a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében a magyarországi megélhetésének igazolása körében az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt. Ezen megállapítását az alperes arra alapította, hogy a felperes által rendelkezésre bocsátott bizonyítékok között ellentmondás volt a csatolt munkaszerződések, munkáltatói keresetigazolások, továbbá a NAV bejelentő lapjai, illetőleg a NAV illetékes adóigazgatósága által adott tájékoztatások között a 2013. márciustól decemberig terjedő időszakra vonatkozóan. 
A kereseti kérelem és az alperesi ellenkérelem
[3]	A felperes keresetében a közigazgatási határozatok hatályon kívül helyezését és a hatóság új eljárásra utasítását kérte. Állította, hogy eljárásjogi szabályt sértett a hatóság, amikor nem biztosított lehetőséget arra, hogy anyanyelvén nyilatkozhasson, illetőleg tolmácsot vegyen igénybe. Másodlagos kifogása pedig az volt, hogy a munkáltatója mulasztása, a munkáltató által szolgáltatott téves adatok az ő terhére nem értékelhetők. A felperes a bírósági eljárás folyamán csatolta a bérlapjait 2013. január 1-jétől 2013. december 31-éig terjedő időszakra, mely szerint bruttó havi jövedelme 160.000 forint volt. 
[4]	Az alperes ellenkérelmében fenntartotta a határozatában foglaltakat.
Az elsőfokú ítélet
[5]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. Ítéletének indokolásában a Kúria Kfv.II.37.116/2015/5. számú ítéletében foglaltakat idézte, továbbá megállapította, hogy egyetért a Kúria ítéletében foglaltakkal, így a felperes terhére értékelte, hogy a munkáltatója nem azon a munkabéren jelentette be a NAV-nál a felperest, mint amit részére ténylegesen folyósított, illetve mint amelyről a munkáltatói igazolást kiállította. A bíróság megjegyezte, hogy a munkáltató által kiadott két kereseti igazolás is eltérő tartalmú, amely továbbiakban hozzájárult a valótlan adat és hamis tényközlés megállapításához. 
[6]	Az anyanyelv használatával kapcsolatos eljárási kifogását a felperesnek alaptalannak ítélte, megállapítva, hogy a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 7.§-ában foglaltakat a hatóság nem sérthette meg, mert a felperes személyes meghallgatására nem volt szükség, mivel annak nem álltak fenn az indokai. Továbbá utalt arra a bíróság, hogy a felperes tévesen hivatkozik az anyanyelv használatának jogára, mint a Ket. garanciális alapelvi szabályára, tekintettel arra, hogy az anyanyelv használatának joga alatt a nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX. törvény alapján az adott nemzetiséghez tartozó személyeket megillető jogokat kell érteni, így a felperes számára ez a jogosultság nem állt fenn. Rámutatott, hogy a felperes a jogorvoslati eljárásban jogi képviselővel járt el, a hiánypótlási felhívásokat a képviselőnek küldték meg, aki a magyar nyelvet értette. A bíróság álláspontja szerint a felperes tolmácsra tarthatott volna igényt, azonban a fordítás, tolmácsolás költségeit neki kellett volna megelőlegeznie. E jogsértés fel sem merülhetett azáltal, hogy a felperes személyes meghallgatására nem került sor, mert enélkül is tisztázható volt a tényállás.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[7]	A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, melyben a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását, illetőleg a kereseti kérelemnek megfelelően a jogerős ítélet megváltoztatását kérte. Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság a Kúria eseti döntésére alapította az ítéletét, azonban a kereseti érvelésére egyáltalán nem tért ki ítéletének indokolásában. Fenntartotta, hogy a munkáltató tévedéséért és valótlan adatszolgáltatásáért nem tartozik felelősséggel, tekintettel arra, hogy nem is volt tudatában az adatok hamis voltának. Véleménye szerint a hatóságnak és a bíróságnak is értékelnie kellett volna, hogy az általa csatolt okiratokat ki készítette el, azokért ki tartozik felelősséggel. Hangsúlyozta, hogy elvárható körültekintés mellett sem tudhatta azt, hogy a munkáltatója milyen adattartalommal küldi be az aktuális bevallásait az adóhatóság részére. Hangsúlyozta, hogy egyébként a kialakult helyzetet a munkáltatója elé tárta, aki a mulasztást korrigálta, önrevíziót hajtott végre. A felperes állította, hogy jóhiszeműen járt el, így a bíróság helytelenül állapította meg a tényállást és téves jogi következtetéseket vont le, az ítélete jogszabálysértő. 
[8]	Hangsúlyozta továbbá, hogy rendkívül sérelmes számára a döntés, hiszen személyes és baráti kapcsolatait veszítené el, súlyos anyagi és érzelmi veszteség érné, mindemellett Jakab Andrea magyar állampolgárral kívánja összekötni az életét, a házasság tervezett időpontja is megvan, így a családját jelentő menyasszonyát is el kellene hagynia, amennyiben a közigazgatási határozat és az ítélet fennmarad. Álláspontja szerint az ítélet sérti a Harm.tv. 18.§ (1) bekezdés b) pontját, Magyarország Alaptörvényét (közelebbről meg nem jelölt rendelkezését) és a Kúria Kfv.II.37.116/2015/5. számú ítéletét.
[9]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban tartását kérte.
A Kúria döntése és jogi indokai
[10]	A felperes felülvizsgálati kérelme nem alapos.
[11]	A Kúria a jogerős ítéletet a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (továbbiakban: Pp.) 275.§ (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálta. Azt állapította meg, hogy az elsőfokú bíróság a helyesen feltárt tényállásból helytálló következtetést vont le, döntése törvényes és megalapozott.
[12]	A Kúria egyetért a felperessel abban, hogy az elsőfokú bíróság a Kúria eseti döntésében foglalt indokolás beidézésével egy általánosított és nem egyediesített indokolást adott a kereset elutasítására, azonban a hamis adatközléssel kapcsolatos álláspontját ezen indokolás kellően tükrözte. 
[13]	Hangsúlyozza a Kúria, hogy a jogerős ítélet törvényességét csak olyan hivatkozások tükrében lehet vizsgálni, amely a kereseti kérelemnek is része volt. A felperes az ítélet jogszerűségét vitatva állította, hogy családi, baráti kapcsolatai szempontjából méltánytalan a közigazgatási határozatban és a jogerős ítéletben szereplő döntés. A Kúria jogszerűségi felülvizsgálatot végez, méltányossági okokat döntése meghozatala során nem vizsgálhat, különösen, hogy a felperes nem családtag jogállására (magyar állampolgárral fennálló élettársi/házastársi kapcsolatra) alapította kérelmét.  
[14]	A Kúria - az érdemi vizsgálat körében - elöljáróban rögzíti, hogy a tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti eljárás egy kérelemre indult hatósági eljárás, amelyben a kérelmező kötelessége a kérelmét alátámasztó dokumentumok, bizonyítékok rendelkezésre bocsátása. A tartózkodási engedély iránt folyamodó külföldi, köztük harmadik országbeli állampolgár kérelmét a hatóság csak akkor teljesítheti, ha az megfelel a jogszabályokban foglalt követelményeknek. A feltételek teljesülése csak aggálytalan, valós tényeket tartalmazó bizonyítékokkal támasztható alá. 
[15]	Nem vitás, hogy amikor a kérelmező a megélhetését biztosító jövedelemről nyilatkozik azt a tartózkodási engedély megszerzése érdekében teszi, így amennyiben erről az adatról utóbb az derül ki, hogy nem valós, a hamis adatközlés megvalósul és a tartózkodási kérelmet el kell utasítani [Harmtv. 18.§ (1) bekezdés b) pont]. 
[16]	A Kúria több ítéletben és végül 2/2015. számú Közigazgatási jogegységi határozatában (továbbiakban: KJE) összegzett álláspontja szerint a külföldi állampolgárnak saját ügyében olyan körültekintéssel kell eljárnia, amely kizárja részéről az akár véletlenszerű hamis adatközlést is. Jelen esetben releváns körülmény az adatközlés időpontja, azaz a jövedelemről való nyilatkozat és azt azt alátámasztó bizonyíték (munkaszerződés) csatolása, a hatóság tudomásszerzése. A releváns adatközlés ekkor megvalósul, így ha ez a közlés utóbb hamisnak bizonyul, ez az eljárás nem korrigálható. Ez okból a munkáltató önrevíziója irreleváns és a kérelmező hamis adatközlését nem teszi semmissé (az önrevízió egyedül az adóhatósági jogviszonyban ad lehetőséget a szankciók alóli mentesülésre). 
[17]	A kérelmező az adatszolgáltatásért objektív módon felel, ezért alaptalan az a felperesi hivatkozás, hogy azt a javára kellett volna értékelni, hogy nem tudott a munkáltatói hamis adatszolgáltatásról, a nem megfelelő adóhatósági bejelentésről. A Harmtv. 18.§ (1) bekezdés b) pontja objektív következményről rendelkezik, ahogy erre a KJE is kitért. Ezért az elsőfokú bíróságnak nem kellett és nem is lehetett a felperes szubjektív tudattartalmát vizsgálni és értékelni.
[18]	 A Kúria hangsúlyozza, hogy a hatóság döntését azért alapította a Harmtv. 18.§ (1) bekezdés b) pontjára, mert a felperes jövedelemről szóló nyilatkozata, a csatolt munkaszerződések, munkáltatói igazolások, adóbejelentések és NAV visszaigazolás között lényeges ellentmondások voltak, így nem lehetett megállapítani, hogy felperes 2013. januártól/márciustól havi bruttó 160.000 forint jogszerű jövedelemmel rendelkezett, mint ahogy állította. 
[19]	A jövedelem jogszerűsége tekintetében a Kúria a KJE-vel egyezően az alábbiakra mutat rá: A Harmtv. 13.§ (1) bekezdés d) pontja alapján három hónapot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat Magyarország területén, aki igazolja tartózkodása célját. Ilyen tartózkodási cél lehet a keresőtevékenység folytatása, amely például úgy valósul meg, hogy a harmadik országbeli állampolgár foglalkoztatásra irányuló jogviszony alapján, ellenérték fejében, más részére, illetve irányítása alatt tényleges munkát végez [Harmtv. 20.§ (1) bekezdés a) pont]. A fenti esetben a munkavégzés válik a megélhetés alapjává, mely - többek között - a kérelmező által Magyarország területén folytatni kívánt, vagy folytatott jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelemmel igazolható [Vhr. 29.§ (6) bekezdés g) pont]. A Vhr. 29.§ (5) bekezdése ugyanakkor kimondja, hogy a harmadik országbeli állampolgár a három hónapot meghaladó tartózkodáshoz szükséges anyagi fedezettel akkor rendelkezik, ha a kiadásait jogszerűen megszerzett jövedelemből biztosítani tudja, mely előírás egyértelműen utal arra, nincs többféle jövedelem csak a jogszerű. Így nem ismer a jogalkotó sem "önrevízióval korrigált", sem "kifizetett", sem "ténylegesen kézhez vett" jövedelmeket.
[20]	A Kúria hangsúlyozza, hogy az a körülmény, hogy a felperes tartózkodási célját, és egyéb lényeges körülmények fennállását (tartózkodás feltételeit) utóbb igazolta, nem változtat azon a tényen, hogy a tartózkodási engedély megszerzése érdekében hamis adatot, valótlan tényt közölt, tekintettel arra, hogy a tényközlés az okiratok csatolásával egyszer és mindenkorra rögzült és ahhoz képest a felperes alacsonyabb összegű bevallott (jogszerű) jövedelmet tudott felmutatni a kérdéses időben, hiszen a NAV pl. 2013. január-február hónapra 120.000 forint, márciustól novemberig 135.000 forint bevallott bruttó jövedelemről tudott. Itt jegyzi meg a Kúria, hogy a felperes közigazgatási per során is csak tovább fokozta a jövedelemigazolás körében felmerült kételyeket, amikor a korábbi adatokkal is ellentétes bérlapokat csatolt. 
[21]	Megjegyzi a Kúria, hogy a felperes felülvizsgálati kérelmében jogszabálysértésként hivatkozott arra, hogy a jogerős ítélet sérti az Alaptörvényt. A felperes azt nem jelölte meg, hogy mely konkrét rendelkezésbe ütközik a bírói ítélet, holott erre köteles lett volna a Pp. 272.§ (2) bekezdése alapján, így az érdemi felülvizsgálat e kifogást nem érinthette. A felülvizsgálat, mint rendkívüli jogorvoslat az ítélet és annak meghozatala jogszerűségére terjed ki, így értelmezhetetlen, hogy egy kúriai döntésbe ütközés (minden további okfejtés nélkül) miként jelent jogszabálysértést. Ezért ezt a hivatkozást sem vizsgálta a Kúria.
[22]	Összegezve a fentieket az elsőfokú bíróság megalapozottan állapította meg, hogy az alperesi határozat törvényes és az azt támadó kereset alaptalan, ezért a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275.§-ának (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 
A döntés elvi tartalma
[23]	A harmadik országbeli állampolgár megélhetését csak jogszerűen szerzett, adózott jövedelemmel igazolhatja. Amennyiben a kérelmező nem a valós jövedelemről nyilatkozik, megtéveszti a hatóságot, megvalósítja a hamis adatközlést.
Záró rész
[24]	Az alperest a felülvizsgálati eljárásban szervezeti képviselő képviselte, így részéről felszámítható perköltség nem keletkezett, ezért erről rendelkezni nem kellett.
[25]	A pervesztes felperes a Pp. 78.§ (1) bekezdése és a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13.§ (2) bekezdése alapján köteles a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati illeték viselésére, melynek összegét a felülvizsgálati kérelem előterjesztésekor hatályos, az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50.§ (1) bekezdése alapján állapította meg a Kúria.

Budapest, 2016. június 8.

Dr. Tóth Kincső s.k. tanácselnök, előadó bíró, Dr. Rothermel Erika s.k. bíró, Dr. Márton Gizella s.k. bíró