A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 		Kfv.II.37.787/2015/7.
A tanács tagjai:. Tóth Kincső a tanács elnöke, előadó bíró
		. Rothermel Erika bíró
		. Buzinkay Zoltán bíró

A felperesek:		I.rendű felperes neve	I. rendű
			II.rendű felperes neve	II. rendű
			III.rendű felperes neve	III. rendű
			IV.rendű felperes neve	IV. rendű
			(valamennyien: cím)

A felperesek képviselője:. Keczán Márk Pál ügyvéd
			(cím)

Az alperes:			Budapest Főváros Kormányhivatalat
			(1056 Budapest, Váci utca 62-64.)

Az alperes képviselője:. ... jogtanácsos

A per tárgya:	építési ügy
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél:	felperesek
A felülvizsgálni kért jogerős határozat:ővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
	15.K.32.121/2014/13.
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 15.K.32.121/2014/13. számú ítéletét, valamint az alperes BPD/002/00178-4/2014. számú határozatát hatályon kívül helyezi, és az alperest új eljárásra kötelezi.

Kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felpereseknek külön-külön 40.000 (negyvenezer) forint elsőfokú és 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A 30.000 (harmincezer) forint kereseti és 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az I. és II. rendű felperes jogelődje, valamint a III. és IV. rendű felperesek építési engedély iránti kérelmet nyújtottak be a ... szám alatti ingatlanon új, kétlakásos épület, valamint lakásonként egy-egy darab személygépjármű épületen belül történő megépítésére. Az építési engedélyt a Budapest Főváros XXI. kerület Csepel Önkormányzat jegyzője (továbbiakban: elsőfokú építésügyi hatóság) 2013. február 27-én meghozott II/4702-3/2013. számú határozatával adta ki, e határozat 2013. március 27-én jogerőre emelkedett. Az építtetők személyében 2013 augusztusában következett be változás, melyet a hatóság az ekkor meghozott végzésében tudomásul vett. Az építtetők 2013. november 12-én az elkészült építmény használatbavételének tudomásul vétele iránt kérelmet nyújtottak be az építésügyi hatósághoz. 
[2]	Az elsőfokú építésügyi hatóság II/4702-19/2013. számú határozatával a használatbavételt tudomásul vette, egyidejűleg az építtetőkkel szemben további építési tevékenységgel, átalakítási munkálatokkal kapcsolatos kötelezést bocsátott ki. E határozatot a másodfokon eljárt alperesi jogelőd 2014. január 31-én kelt BPD/002/00178-1/2014. számú végzésével megsemmisítette, és az elsőfokú hatóságot új eljárásra utasította, megállapítva, hogy az építésügyi és építésfelügyeleti hatósági eljárásokról és ellenőrzésekről, valamint az építésügyi hatósági szolgáltatásról szóló 312/2012. (XI.8.) Korm.rend. (a továbbiakban: Korm.rend.) 54. § (7) bekezdése alapján a használatbavételt jelen ügyben hallgatással kellett volna tudomásul venni, ezért az építésügyi hatóság akkor járt volna el jogszerűen, ha a hiányzó munkálatok elvégzésére kötelezte volna a fellebbezőket.
[3]	A megismételt eljárásban az elsőfokú építésügyi hatóság 2014. február 5. napján kelt II/7058-2/2014. iktatószámú határozatában kötelezte a felpereseket arra, hogy a jogerős építési engedélytől és a hozzátartozó engedélyezési záradékkal ellátott építészeti-műszaki tervdokumentációtól eltérően megépített kétlakásos lakóépületet a határozat jogerőre emelkedéséről számított 60 napon belül az engedélyezett állapotnak megfelelően alakítsák ki. Az elvégzendő és még hiányzó munkálatokként az elsőfokú építésügyi hatóság előírta: a lakásonként tervezett egy-egy darab gépjárműtároló helyiség helyett kialakított szoba, illetve konyha funkciójú helyiségeket a tervezett állapotra alakítsák vissza, a beépített ablakok helyett garázskapuk kerüljenek elhelyezésre, a visszaalakított helyiségek gépjármű befogadására alkalmasak legyenek. Kötelezte továbbá az építtetőket, hogy a zöldfelület kialakítási munkálatokat a megadott határidőn belül végezzék el. A hatóság határozatának indokolásában rámutatott arra, hogy a másodfokú végzésben foglaltak a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 105. § (4) bekezdése alapján kötötték, ezért a használatbavételt a Korm.rend. 54. §-a alapján vette tudomásul. Emellett rögzítette, hogy a 2013. november 12-én megtartott helyszíni szemle során megállapításra került, hogy a két lakás az engedélyezett tervektől több ponton eltér. Utalt az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 18. § (1) bekezdésében foglaltakra, mely szerint az építési tevékenységet a helyi építési szabályzat előírásainak megfelelően szabad végezni, ezért többek között hivatkozott a Budapest XXI. kerület Csepel Városrendezési és Építési Szabályzatáról szóló Budapest XXI. kerület Csepel Önkormányzata 6/2002. (III.26.) Önkormányzati rendelete (a továbbiakban: CSVSZ) 35. § (8) bekezdés b) pontjára, mely szerint az L4-es keretövezetben létesítendő minden 100 m² bruttó szintterületet elérő új önálló rendeltetési egység után legalább egy személygépjármű-tárolót kell létesíteni, és azt kizárólag az épülettel egy tömegben vagy terepszint alatt lehet elhelyezni. A hatóság érvelt az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII.20.) Korm.rend. (a továbbiakban: OTÉK) 1. számú melléklet 34. pontjában foglalt építményszint fogalommal, rögzítve, hogy jelen esetben az építményszint a földszint és a tetőtéri szint. Továbbá utalt a szintterület fogalmára (110. pont), mely ez esetben a földszinten 125,93 m², a tetőtérben 119,286 m². Figyelembe vette a bruttó szintterület fogalom körében a Budapesti Városrendezési és Építési Keretszabályzatról szóló 47/1998. (X.15.) Fővárosi Közgyűlési rendelet (a továbbiakban: BVKSZ) 3. § (2) bekezdését, rögzítve, hogy az 1,90 m-nél alacsonyabb részek és a garázsok levonása után 106 m²/lakás a bruttó szintterület. Emellett hivatkozott a tervező számítására is, aki szintén szükségét látta az építési engedélyezési tervdokumentációban egy-egy darab személygépjármű-tároló tervezésére. A hatóság álláspontja szerint az építés közbeni átalakítás a bruttó szintterület tekintetében további növekedést eredményezett, így indokolt az egy-egy személygépkocsi-tároló létesítésére vonatkozó hatósági kötelezés.
[4]	A felperesek fellebbezése folytán eljárt alperes 2014. március 31. napján kelt BPD/002/00178-4/2014. számú határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyta, megállapítva, hogy a bruttó szintterület-számításának levezetése jelen ügyben irreleváns, nem képezi az eljárás tárgyát, a tárgyi ingatlanon megvalósított új, kétlakásos lakóépületet az építési engedélyezésekor és a hatályos CSVSZ szerint is úgy kell kialakítani, hogy minden önálló rendeltetési egység után legalább egy gépjárműtárolót kell létesíteni, amely vagy az épülettel egy tömegben van, vagy terepszint alatt helyezhető el. Visszautalt az alperes arra, hogy az építési engedélyezés szakaszában az építtetők szándékában állt a gépjárműtárolók kétlakásos épülettel egy tömegben való kialakítása, változatlanul ez a hatósági elvárás velük szemben.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[5]	A felperesek keresetükben a közigazgatási határozatok hatályon kívül helyezését és a közigazgatási hatóság új eljárásra kötelezését kérték. Állították, hogy a Korm.rend. 22. § (1) bekezdés c) pontja alapján a jogerős építési engedélytől eltérhettek, és végezhettek engedély nélküli építési tevékenységet, ezért a hatóság építési engedélyezési tervek szerinti állapotra való visszaalakítási kötelezése törvénysértő. Az OTÉK fogalomrendszerére felépített jogi érvelésük szerint alapvetően téves az a hatósági álláspont, amely a padlás területét a bruttó szintterületi számítás szempontjából figyelembe veszi. 
[6]	Az alperes ellenkérelmében a határozatban foglaltakat fenntartva állította, hogy törvényes és megalapozott döntést hozott.
Az elsőfokú ítélet
[7]	Az elsőfokú bíróság a felperesek keresetét elutasította. Megállapította, hogy nem volt vitatott a felek között az, hogy a felperesek a jogerős építési engedélytől eltértek, továbbá az sem, hogy az eltérés nem volt építési engedélyhez kötött tevékenység. Rögzítette a bíróság, hogy a felperesek szakértő kirendelésére bizonyítási indítványt nem tettek, azt szükségtelennek tartották. A bíróság megállapította, hogy a közigazgatási hatóság bruttó szintterületi számítását és annak eredményét kétséget kizáró módon a felperesek nem tudták megcáfolni, így nem állapítható meg az, hogy a tárgyi lakásoknál a határozat meghozatalakor a bruttó szintterület nem érte el a 100 m²-t. A bíróság nem hagyta figyelmen kívül azt a hatósági megállapítást sem, hogy az építés közbeni átalakítás a bruttó szintterületben további növekedést eredményezett, így változatlanul fennállt a helyi szabályozás szerinti egy-egy gépkocsitároló elhelyezésének kötelezettsége. A bíróság a felperesek 2013. december 17-én kiállított hatósági bizonyítvánnyal kapcsolatos érvelését is alaptalannak találta, rámutatva arra, hogy a használatbavétel tudomásulvétele a jelen ügy tárgyát képezi, arról indokolt hatósági határozattal volt döntés hozható a tényállás megfelelő feltárását és az előírt feltételek vizsgálatát követően, ezt a határozatot a hatósági bizonyítvány nem pótolhatja. Megjegyezte, hogy a hatósági bizonyítványban az elsőfokú hatóság rögzítette azt is, hogy egy nem jogszerű, kétlakásos lakóépület áll az ingatlanon, és a hatósági bizonyítványt lakás ügyintézés céljából, pénzintézetnél történő eljáráshoz bocsátotta ki.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[8]	A felperesek a jogerős ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be, kérve a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a jogszabályoknak megfelelő új határozat meghozatalát, perköltség megállapítását.
[9]	A felperesek állították, hogy a jogerős ítélet sérti a Korm.rend. 22. § (1) bekezdés c) pontját és a CSVSZ 35. § (8) bekezdés b) pontját annak hibás alkalmazása miatt. Érvelésük szerint a Korm.rend. 22. § (1) bekezdés c) pontja értelmében eltérhettek a jogerős és végrehajtható építési engedélytől és a hozzátartozó engedélyezési záradékkal ellátott építészeti-műszaki tervdokumentációban foglaltaktól, mivel nem építési engedélyhez kötött építési tevékenységgel valósult meg az eltérés. E körben kiemelték, hogy a tetőtéri szobák padlássá, valamint a gépjárműtárolók szobává, illetve konyhává történő alakítása nem engedélyköteles a Korm.rend. 1. számú melléklet 1. pontja értemében. Sérelmezték továbbá, hogy a bíróság nem észlelte, hogy a jogerős építési engedélytől történő eltérés eredményeképpen a tetőtérben padlás kialakítása történt meg, mellyel a kétlakásos lakóépület már megfelel a helyi építési szabályzat előírásainak. Ezt - álláspontjuk szerint - tanúsítja az eltérést ábrázoló Országos Építésügyi Nyilvántartásba (a továbbiakban: OÉNY) feltöltött tervrajz, valamint megvalósulási tervdokumentáció is. Mindezen túlmenően sérelmezték, hogy az elsőfokú bíróság ítéletének meghozatala során nem foglalkozott az OTÉK 1. számú melléklet 34., 48., 110. és 126. pontjaiban foglaltakra alapított érvelésükkel. Álláspontjuk szerint a bruttó szintterület kiszámításához nem volt szükség szakértő kirendelésére, mert az alperesi számítások, valamint az azokon alapuló megállapítások megcáfolhatóak voltak jogszabályi fogalom-meghatározással. Ezen túlmenően érveltek azzal, hogy a felelős műszaki vezető, mint szakember által kiállított nyilatkozat tartalmazta az új, önálló rendeltetési egységek bruttó szintterületét, az egyik lakás esetében 92,26 m²-ben, a másik lakás esetében 95,88 m²-ben határozva meg azt. Utaltak arra is, hogy mindezeket az OÉNY-be feltöltött tervezői nyilatkozat és megvalósulási alaprajz is alátámasztotta. Kifogásolták, hogy az elsőfokú bíróság ítéletében nem fejtette ki, hogy az OÉNY-be feltöltött megvalósulási tervdokumentáció miért nem elegendő az alperes számításának kétséget kizáró megcáfolásához. Másrészről állították azt is, hogy az OTÉK 1. számú mellékletének 34., 48., 110. és 126. pontjában foglalt fogalom-meghatározások alapján egyértelműen levonható az a jogi következtetés, hogy a padlás területét nem lehet figyelembe venni a bruttó szintterület számítása során, ezért a lakások bruttó szintterülete nem éri el a 100 m²-t. Ezen kívül rámutattak, hogy a két lakás alapterülete - szemben az alperesi számítással - egyáltalán nem azonos, ezért nem is lehet helyes az alperes határozatában leírt számítás (106 m²/lakás). Megalapozatlannak és a hatósági számításokkal alá nem támasztottnak minősítették azt az ítéleti megállapítást, mely szerint az építés közbeni átalakítás a bruttó szintterület vonatkozásában további növekedést eredményezett. Mindezek alapján meggyőződésük szerint az építésügyi hatóság jogszabályi háttér nélkül hozta meg a kötelezést előíró határozatát, és az elsőfokú bíróság is hibásan alkalmazta a hivatkozott jogszabályi rendelkezéseket, melyből eredően helytelen következtetést vont le a jogerős ítéletében.
[10]	Fentieken túlmenően állították, hogy a fennálló lakóépületre az adott kötelezés előírása sérti a CSVSZ 35. § (8) bekezdés b) pontjában foglaltakat, mivel az csak az újonnan épülő épületekre vonatkozik, a tulajdonos azt a későbbiek során már nem köteles betartani. E körben hivatkoztak arra, hogy a kétlakásos lakóépület fennállásáról 2013. december 17-i hatósági bizonyítvány szól, melyet maga az elsőfokú építésügyi hatóság állított ki. A már fennálló épület tekintetében az új épületekre vonatkozó helyi építési előírás nem alkalmazható, így a gépjárműtárolók kialakítására vonatkozó kötelezés megalapozatlan.
[11]	Végezetül hivatkoztak arra, hogy a hatósági eljárás sérti a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban: Ket.) 7. §-ában megfogalmazott költségtakarékossági alapelvet is, hiszen a fenti kötelezés teljesítése a gépjárműtároló helyiségek jelenlegi szoba, illetve konyha funkciójú helyiségekből történő kialakítása jelentős többletköltséggel járna számukra.
[12]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban tartását kérte.
A Kúria döntése és jogi indokai
[13]	A Kúria a jogerős ítéletet a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (továbbiakban: Pp.) 275. § (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem keretei között vizsgálta.
[14]	A felperesek felülvizsgálati kérelme részben alapos.
[15]	A Kúria a perben nem vitatott tényként rögzíti, hogy a felperesek a Korm.rend. 22. § (1) bekezdés c) pontja alapján a jogerős és végrehajtható építési engedélytől és a hozzá tartozó engedélyezési záradékkal ellátott építészeti-műszaki dokumentációban foglaltaktól a hatóság újabb engedélye nélkül eltérhettek, mert az eltérés tartalma önmagában nem építési engedélyhez kötött építési tevékenység volt, mivel az általuk elvégzett építési munka (lényegében építmény átalakítása - OTÉK 1. számú melléklet 8. pont)  a Korm.rend. 1. számú melléklet 1. pontjába tartozóan hatósági engedély nélkül végezhető tevékenységnek minősült.
[16]	Az Étv. 18. §-a alapján általánosan érvényesülő szabály - függetlenül attól, hogy engedélyköteles vagy engedély nélküli építési tevékenységről van szó - , hogy építési tevékenységet végezni az országos és helyi (Budapest esetében fővárosi is) szabályok betartásával lehet. Ebből eredően a felperesek által elvégzett változtatások és építmény használatbavétel tudomásul vétele kapcsán az építésügyi hatóságnak figyelembe kellett vennie, hogy a CSVSZ milyen általános építési követelményeket fogalmaz meg az adott építési övezetre vonatkozóan, ehhez mérten és a szabályos állapot kialakítása érdekében kell-e további intézkedéseket tenni.
[17]	Nem volt vitatott a perben, hogy az építési engedélyezéskor - és egyébként a kialakításkor - is hatályos előírás volt a CSVSZ 35. § (8) bekezdés b) pontja, mely szerint a L4 övezetben létesítendő minden 100 m² bruttó szintterületet elérő új, önálló rendeltetési egység után legalább egy személygépjármű tárolót kell létesíteni. Ezért is tartalmazta az eredeti terv ezeket a helyiségeket. Felperesek megalapozatlanul vitatták, hogy esetükben ez az előírás a használatbavétel tudomásul vétele után már nem alkalmazandó, hiszen itt már nincs új építmény. Az építkezés nemcsak egy bonyolult műszaki, hanem egy több lépcsőből álló jogi folyamat, amelyben az építésügyi hatóságnak különböző szerep jut (hol engedélyez, hol tudomásul vesz, hol kötelezést bocsát ki). A használatbavétel elfogadása, tudomásul vétele mindig új épület építési-műszaki előírásoknak és engedélyezett terveknek való megfelelőségéről való hatósági állásfoglalás, akár formális (engedélyben kiadott), akár formátlan (hallgatólagos). Jelen esetben az építési engedélyezéskor felperesek a gépjárműtároló létesítésére kértek engedélyt, de utóbb meggondolták magukat és az adott helyiségeket más funkció szerint alakították ki. A felperesi építkezés során létrejött új épületre vonatkozik - a tudomásulvételhez társuló  - a jelen eljárásban vizsgált hatósági kötelezést tartalmazó döntés, ezért ebben az esetben is alkalmazandó előírás, hogy ha a rendeltetési egység bruttó szintterülete 100 m²-nél nagyobb, akkor kell egy gépjárműtároló az épülettel egy tömegben vagy a terepszint alatt elhelyezve. 
[18]	Lényeges kérdés a CSVSZ idézett előírása folytán, hogy a felperesi építkezés következtében létrejött két rendeltetési egység bruttó szintterülete (és nem a tervezői nyilatkozatban hivatkozott „bruttó beépített terület”) külön-külön (és nem átlagot számítva) mekkora. Ha ugyanis 100 m² 2alatti, akkor nem kell a gépjárműtároló, ha 100 m² feletti, akkor kell. E körben sem az alperes, sem az elsőfokú bíróság nem végzett érdemi vizsgálatot, továbbá részletes jogi indokolás nélkül állapította meg az elsőfokú hatóság a bruttó szintterület nagyságát, mindezt - helytelenül - átlagot számítva. Ezt a megállapítást vette át sematikusan a bíróság is. Ez okból arra helyesen hivatkozott a felperes, hogy e kereseti kérelmének érdemi vizsgálatát az elsőfokú bíróság indokolás nélkül mellőzte, különös figyelemmel arra, hogy felperes külön jogi érvelését meg sem cáfolta. Ez a hiányosság önmagában indokolja az ítélet hatályon kívül helyezését, és indokolná az elsőfokú peres eljárás megismétlését is, ha az alperes másodfokú határozatában nem azt rögzítené, hogy (4. oldal 1. bekezdésében) a bruttó szintterületi számítás nem képezi az eljárás tárgyát, és a 4. oldal 2. bekezdésében az alperes nem hiányosan  - a bruttó szintterületi méretre vonatkozó korlátozás említése nélkül - idézné a CSVSZ vonatkozó szabályát. Mindezekből a Kúria azt a következtetést vonta le, hogy a másodfokú hatóság alapvetően tévesen értelmezte a jogszabályt, ez okból a bruttó szintterület mértékére vonatkozó elsőfokú számítást érdemben nem is vizsgálta felül, mely olyan hiányosság, amely az elsőfokú perben nem pótolható. [Ket. 72. § (1) bekezdés ea), ef) pont] Ezért a Kúria nem a bíróság, hanem az alperes új eljárásra kötelezését látta indokoltnak.
[19]	Figyelemmel arra, hogy a Kúriának az a feladata, hogy a jogerős ítélet megállapításainak és jogi érvelésének törvényességét vizsgálja, a Kúria nem foglalhat állást - elsőként - olyan kérdésben, melyről a bíróság a Pp. 213. § (1) bekezdését megsértve nem döntött. A felperesek élve a Pp. 335/A. § (1) bekezdésében adta lehetőséggel kereseti kérelmüket kiegészítve további érvekkel támasztották alá, hogy miért jogsértő a hatósági kötelezés. Az első tárgyalás során csatolt (5/F/2) előkészítő iratukban érveltek az OTÉK 1. számú mellékletének 48., 110. és 126. pontjával és BVKSZ 3. § (2) bekezdésével, melyre a bíróság nem adott választ. Ezért a Kúria a felpereseknek az OTÉK 1. számú mellékletének jelölt pontjaira alapított érvelését érdemben nem vizsgálta, ennek kapcsán kizárólag az ítélet lényeges hiányosságát [Pp. 213. § (1) bekezdés és 221. § (1) bekezdés sérelmét] rögzíthette.
[20]	Megállapította a Kúria, hogy a Ket. 7. §-ában megfogalmazott költségtakarékosság elve a hatósági eljárásra vonatkozó elvárás, és nem a felperesek kötelezésével járó gazdasági hátrányok csökkentésére vonatkozik. Ez okból ez az alapelv felperesek kötelezésének jogalapját nem negligálhatja.
Az döntés elvi tartalma
[21]	A hatóság az építési engedély nélkül végezhető építési tevékenységek kapcsán is számon kérheti az építésügyi előírásoknak való megfelelést. Ha a helyi építésügyi szabály a bruttó szintterületi mutató adott mértékén felül írja elő azt, hogy egy rendeltetési egységhez tartoznia kell személygépjármű-tárolónak, akkor a hatóság köteles a bruttó szintterület nagyságát rendeltetési egységenként vizsgálni és határozatában részletesen indokolni e körben tett megállapításait és annak jogi indokait.
[1997. évi LXXVIII. törvény 18. § (1) bekezdés, 2004. évi CXL. törvény 50. § (1) bekezdés, 72. § (1) bekezdés, Budapest, XXI. kerület Csepel városrendezési és építési szabályzatáról szóló 6/2002. (III.26.) önkormányzati rendelet 35. § (8) bekezdés b) pont]
Záró rész
[22]	A felperesek pernyertessége folytán az alperes a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján köteles viselni a felperesek elsőfokú és felülvizsgálati eljárásban ügyvédi képviselettel felmerült költségeit, melynek összegét a Kúria a perben kifejtett munka arányában a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (3) és (5) bekezdése alapján állapította meg.
[23]	Az alperes személyes illetékmentessége folytán az 1990. évi XCIII. törvény (továbbiakban: Itv.) 43. § (3) bekezdése szerinti mértékű kereseti és az 50. § (1) bekezdés szerinti mértékű felülvizsgálati illetéket az állam viseli a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján. A felperesek a felülvizsgálati kérelmen szükségtelenül lerótt 70.000 forint illetéket az Itv. 80. § (1) bekezdés i) pontja alapján külön kérelemmel igényelhetik vissza az illetékügyekben eljáró adóhatóságtól.

Budapest, 2016. április 27.

Dr. Tóth Kincső s.k. a tanács elnöke, előadó bíró, Dr. Rothermel Erika s.k. bíró, Dr. Buzinkay Zoltán s.k. bíró