A Kúria, 
mint felülvizsgálati bíróság

í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV.37.742/2018/9.

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás előadó bíró, 
		    Dr. Kiss Árpád Lajos bíró

A felperes: felperes neve
	        
A felperes képviselője: Dr. Markovics Zsuzsanna ügyvéd 

Az alperes: alperes neve

Az alperes képviselője: Dr. Czigány Eszter jogtanácsos

A per tárgya: hulladékgazdálkodási bírság fizetésére kötelezés

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.397/2017/12. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.397/2017/12. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 30 000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárásban felmerült költséget.

A feljegyzett 70 000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal (I. fokú hatóság) a 13920-5/2016. iktatószámú határozatával felperest hulladékkezelésnek minősülő tevékenység jogellenes folytatása miatt 1.110.035 Ft hulladékgazdálkodási bírság megfizetésére kötelezte. Döntése indokolása szerint bejelentés alapján folytatott hivatalból eljárást a felperessel szemben. A bejelentésben foglaltak szerint a felperes tulajdonát képező S., P. u. ...-... hrsz. alatti ingatlanra 2016. július 27. napján jelentős mennyiségű hulladékot szállítottak egy soproni vállalkozó járművei. Felperes a fenti ingatlanra vonatkozóan korábban rendelkezett hulladékhasznosítási engedéllyel, mely azonban 2016. április 20. napján hatályát vesztette. A hatóság 2016. augusztus 4. napján tartott helyszíni ellenőrzést a bejelentéssel érintett területen. A helyszíni ellenőrzés során rögzítésre került, hogy az ingatlanon a korábbi feltöltés felett 30 teherautónyi, mintegy 150 m3 mennyiségű föld és 2×10 m3 mennyiségű letört tégla elhelyezése látszott. 

[2]	A hatóság a közigazgatási eljárás során meghallgatta felperest, aki akként nyilatkozott, hogy a földet saját maga vitte oda, rekultiváció céljából. Előadta továbbá, hogy a letört téglahalmok helyszíni tereprendezésből keletkeztek. Átadta a terület aktuális állapotát igazoló felvételeket, miszerint a korábban elhelyezett föld teljes mennyisége elegyengetésre került a későbbi gyepesítés céljából. Az eljárás során felperes csatolta az érintett ingatlanra szállított 150 m3 mennyiségű földre vonatkozó szállítólevelek másolatát. Csatolta továbbá a föld származására vonatkozóan az M.-R.Kft. nyilatkozatát, miszerint a S., E. dűlő .../2 hrsz. alatti ingatlanon végzett tereprendezési, kertépítési munkákat, mely során a kertépítéshez nem használható agyagréteg kitermeléséből keletkezett a 150 m3 agyagos föld, aminek nincs humusztartalma. A hatóság a hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény (továbbiakban: Ht.) 1.§ (3) bekezdés e) pontja, valamint 2.§ (4) bekezdésének vizsgálata alapján megállapította, hogy amennyiben a munkaterületről kitermelt szennyezetlen talajt nem a kitermelés helyén használják fel, arra a melléktermékre, illetve a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó előírásokat kell alkalmazni. Az elhelyezett földről, mint melléktermék keletkezéséről és felhasználásáról a környezetvédelmi hatóságnak korábban nem nyilatkoztak, a hulladékstátusz megszűnését, azaz, hogy a föld az elhelyezését megelőzően hasznosítási műveleten átesett, a felperes nem igazolta, ennek megfelelően az hulladékként került felhasználásra. Hivatkozott a Ht. 62.§ (1) bekezdésére, 86.§ (1) bekezdés a) pontjára, (3) bekezdésére. Megállapította, hogy a felperes a bejelentésben szereplő föld elhelyezésének időpontjában hulladékhasznosításra vonatkozó hulladékgazdálkodási engedéllyel nem rendelkezett, így vele szemben bírság kiszabása indokolt a hivatkozott rendelkezések alapján. A hatóság a bírság mértékét a a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet (a továbbiakban: Hbr.) rendelkezéseinek alkalmazásával szabta ki, melynek során vizsgálta a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 94.§ (1) bekezdés a) pontjában, valamint a Ket. 94.§ (2) bekezdés b) pontjában foglaltak, továbbá a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. évi XXXIV. törvény (Kkvt.) 12/A.§ (1) bekezdésében foglaltak alkalmazásának lehetőségét. 

[3]	A felperes fellebbezése alapján eljáró alperes a PE-KTF/1211-15/2017. iktatószámú határozatával az I. fokú határozatot a bírság összege tekintetében megváltoztatta és annak mértékét 2.723.625 Ft összegben állapította meg. A felperes fellebbezése kapcsán rögzítette, hogy mivel a felperes által az ingatlanára szállított föld a kitermelés helyszínét elhagyta, az I. fokú hatóság helyesen állapította meg annak hulladékstátuszát. A felperes az I. fokú közigazgatási hatósági eljárás során nem nyilatkozott a tárgyi területen elhelyezett föld, mint melléktermék keletkezéséről és felhasználásáról, illetve nem igazolta, hogy az elhelyezést megelőzően a föld átesett volna hasznosítási műveleten, így a hulladékstátusz megszűnését sem igazolta. A felperes által benyújtott szállítólevelek, valamint az M.-R. Kft. 2016. október 7-én kelt nyilatkozata önmagában nem volt alkalmas annak bizonyítására, hogy a tárgyi területen felhasznált föld a S., E. dűlő .../2 hrsz. alatti ingatlanon végzett kertépítési és tereprendezési munkálatok során került kitermelésre, illetve nem tartalmaztak adatot arra vonatkozóan, hogy ezen munkálatok építési hatóság engedélye alapján történtek-e. A II. fokú hatóság által lefolytatott kiegészítő bizonyítás során benyújtott, az M.-R. Kft. 2017. március 21-én kelt nyilatkozata és az azzal megküldött építési engedély alapján azonban mindez megállapítást nyert. Ezzel szemben a felperes II. fokú eljárás során tett nyilatkozata, az azzal megküldött fényképek és a fellebbezéshez mellékelt szakértői vélemény nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a tárgyi ingatlanon elhelyezett talaj nem hulladék státuszú. A bírság mértékét a mérésügyről szóló 1991. évi XLV. törvény 6.§ (1) és (2) bekezdésére hivatkozással a Hbr. mellékletének 3. pontjában foglaltak alapján az I. fokú hatóságtól eltérően a tömegtartomány középértékével határozta meg. 

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[4]	Felperes keresetében az alperes határozatának I. fokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését, másodlagosan a hatályon kívül helyezés mellett az I. fokú hatóság új eljárás lefolytatására kötelezését kérte. Utalt arra keresetében, hogy a határozatok megalapozatlanok, mert a felperes nem hulladékot, hanem hulladéknak nem minősülő földet helyezett el a tárgyi ingatlanon. 

[5]	Álláspontja szerint az átvett föld nem minősül építési hulladéknak sem, mivel kertépítési tevékenységből származott, ez utóbbi alperesi hivatkozással ellentétben nem építési engedélyköteles. Mivel a felperes a fentiek miatt nem hulladékot vett át, ebből következően engedély nélküli hulladékkezelési tevékenységet sem végzett. 

[6]	Alperes ellenkérelmében - határozatbeli indokait fenntartva - a kereset elutasítását kérte. Utalt arra, hogy a felperes által átvett és az érintett ingatlanon elhelyezett föld a Ht. 2.§ (1) bekezdés 23. pontja, valamint az építési és bontási hulladék kezelésének részletes szabályairól szóló 45/2004. (VII. 26.) BM-KvVM. együttes rendelet 2.§ a) pontja, 3.§ (1) bekezdése, valamint 1. sz. melléklete alapján hulladéknak minősül. A hulladékstátuszt támasztják alá a felperes által benyújtott szállítólevelek, az M. Kft. 2017. október 7-én és 2017. március 21-én kelt nyilatkozatai, az annak mellékletét képező építési engedély is. 

Az elsőfokú ítélet

[7]	A Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.397/2017/12. számú, 2018. március 20-án kelt ítélete szerint a felperes keresete megalapozott.

[8]	Az elsőfokú bíróság rögzítette, hogy az eljárás során az I. fokú hatóság részéről nem volt vitatott az, hogy a felperes által az M.-R. Kft.-től megvásárolt föld szennyezetlen talajnak minősül, mivel a hatóság a Ht. 2.§ (4) bekezdésében foglalt feltételek fennálltát vizsgálta. A bíróság álláspontja szerint nem megalapozott az ettől eltérő alperesi megállapítás, mely a tárgyi földet a 45/2004. (VII. 26.) BM-KvVM rendelet 2.§ a) pontja és 1. sz. melléklete alapján 17 05 04 azonosító kódú, építési, bontási tevékenységből származó hulladéknak minősíti. Ez utóbbi megállapítást sem az alperes által hivatkozott M.-R. Kft. 2017. március 21. napján kelt nyilatkozata, sem pedig a mellékelt építési engedély nem támasztja alá. Az építési engedély a S., .../2 hrsz. alatti ingatlanon tervezett két lakásos lakóépület építésére szólt. Az építési engedély tehát kizárólag az épület építésére vonatkozott, az azt követő kertépítési tevékenységre már nem. Az M.-R. Kft. nyilatkozata szerint a kertépítésre és a kertépítéshez szükséges tereprendezésre az épület felépítését követően került sor. Az is egyértelműen tisztázódott az eljárás során, ugyancsak az M.-R. Kft. nyilatkozata alapján, hogy a felperes ezen kertépítési tevékenység során szükségtelenné vált földet vette meg. A fentiekből következően tehát a földre nem lehet úgy tekinteni, mint építési, bontási tevékenységből származó hulladékra, hanem a Ht. 2.§ (4) bekezdésében foglaltak szerint a kitermelt és nem a kitermelés helyén felhasznált szennyezetlen talajra vonatkozó rendelkezések alkalmazandók, ahogy helyesen az I. fokú hatóság megállapította. 

[9]	Helytállónak tartotta az elsőfokú bíróság a felperes hivatkozását, hogy a föld összetételét a hatóság nem vizsgálta, az erre vonatkozó ellentmondásokat nem oldotta fel. A felperes által benyújtott bizonyítékokat mind az I., mind a II. fokú hatóság csak formálisan értékelte. Az egyértelműen megállapítható, hogy a kitermelt szennyezetlen talaj nem a kitermelés helyén került felhasználásra, tehát a hulladékstátuszát vizsgálni kell függetlenül attól, hogy a kitermelt szennyezetlen talaj humusztartalommal bír-e vagy sem, tehát ez utóbbi felperesi hivatkozásnak a Ht. 2. § (4) bekezdésének alkalmazása szempontjából jelentősége nincs, az alperes ezen megállapítása helytálló.

[10]	Annak azonban, hogy a kitermelt, de kitermelés helyén fel nem használt szennyezetlen talaj hulladékstátusza megállapítható legyen, feltétele, hogy a hatóság vizsgálja, hogy a melléktermékre vagy a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezések alkalmazhatók-e. Mivel a hatóság eljárása hivatalból folytatott eljárás, így az ezzel kapcsolatos bizonyítási, tényállás-tisztázási kötelezettséget a felperesre áthárítani nem lehet, az a Ket. 50.§ (1) bekezdése alapján alperest terheli. 

[11]	E körben helytállóan utalt arra felperes, hogy a föld melléktermék státuszát nemcsak azzal lehet igazolni, hogy annak átadója azt melléktermékként bejelentette-e vagy sem, mivel ez az átadó felelőssége, nem a felperesé. Azt is tévesen követelte meg a hatóság a felperestől, hogy a hulladékstátusz megszűnését igazolja, ugyanis a hivatalbóli eljárás során ennek vizsgálata a hatóság kötelezettsége. A Ht. 8.§-a a melléktermékre vonatkozó rendelkezések körében nem követeli meg feltételként, hogy az átadó azt melléktermékként bejelentse, erre alapítottan tehát a mellékterméki minőséget kizárni nem lehet. Az sem helytálló hivatkozás, hogy a felperes nem igazolta a hulladékstátusz megszűnése körében, hogy a föld az elhelyezést megelőzően hasznosítási műveleten átesett, mivel a Ht. 9. § (1) bekezdése a megelőző hasznosítási műveletet a hulladékstátusz megszűnésének körében feltételként nem szabja.

[12]	A felperes a közigazgatási eljárás során fényképfelvételeket csatolt, valamint szakértői véleményt szerzett be annak igazolására, hogy az átvett földet nem hulladékként, hanem rekultiváció céljából használja. A szakértő a szakvéleményben egyértelműen megállapította, hogy a föld elhelyezésének célja az volt, hogy egy olyan mesterséges feltalaj jöjjön létre, ami lehetővé teszi a növényzet megtelepítését és segíti a mikrodomborzat kialakítását. A fényképfelvételek, valamint a szakértői vélemény alapján a gyepesedés is megállapítható volt, ami szakvélemény alapján humusztartalomra utal. 

[13]	Ezen tények olyanok, melyeket a hatóságnak a melléktermékre, illetve hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezések körében, a felperes által átvett föld tényleges felhasználhatósága körében vizsgálnia kell. Helyesen utalt arra felperes, hogy a Ht. fogalommeghatározásában azt az anyagot kell hulladéknak tekinteni, amelytől a birtokosa megválik. Itt valóban elsősorban a birtokos szándékának van jelentősége és a szándékot az új birtokos vonatkozásában is vizsgálni kell. Az új birtokos szándéka egyértelműen a rekultiváció céljából való felhasználás volt, így a felhasználhatóságra vonatkozóan a melléktermékre és hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó feltételek érdemi, tényleges vizsgálata elengedhetetlen lett volna. Mind az I., mind a II. fokú hatóság e körben formális vizsgálatot végzett, felperesre terhelve a bizonyítási kötelezettséget. Rámutat arra is a bíróság, hogy a fellebbezési eljárásban a fenti feltételeknek való megfelelést kívánta a felperes fényképfelvételekkel, szakvélemény becsatolásával igazolni, mely bizonyítékokat az alperes nem fogadta el, de a határozatból nem megállapítható, hogy mi a tényleges indoka annak, hogy ezen bizonyítékok nem alkalmasak az átvett föld hulladék minőségének cáfolatára. Az alperes a határozatában csak tényszerűen rögzíti azt, hogy a felperesi bizonyítékok az igazolásra nem alkalmasak, azonban a határozat indokolást arra nézve nem tartalmaz, hogy miért nem. Ez ugyancsak azt a felperesi hivatkozást támasztja alá, hogy az alperes nem tett eleget a Ket. 50. § (1) bekezdés szerinti tényállás tisztázási kötelezettségének. Az I. és II. fokú hatóság határozata a bírság kiszabásának jogalapja körében a fentiekre figyelemmel megalapozatlan, ezért az elsőfokú bíróság a felperes bírság mértékének meghatározása körében tett hivatkozásait érdemben nem vizsgálta.

[14]	A megismételt eljárásban az I. fokú hatóság a Ht. 2. § (4) bekezdése, Ht. 8. §-a, valamint 9. § (1) bekezdése alapján a hulladékstátusz megállapíthatósága körében köteles tényleges, érdemi vizsgálatot lefolytatni arra vonatkozóan, hogy a melléktermékre, hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezések alkalmazhatók-e. Ennek során köteles érdemben vizsgálni a felperes által a közigazgatási eljárás során, valamint a perben rendelkezésre bocsátott bizonyítékokat. Amennyiben arra a megállapításra jut, hogy a melléktermékre, hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezések nem alkalmazhatók, ennek a határozatban indokát kell adnia, melyben ki kell térnie arra is, hogy a felperes által szolgáltatott bizonyítékok miért nem alkalmasak a fentiek igazolására.

[15]	Mindezek alapján a bíróság az alperes határozatát a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 339. §-a alapján hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárásra kötelezte.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[16]	Az ügyben az alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet. A jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a felperes keresetének elutasítását kérte.

[17]	Az alperes szerint a Ht. 64. § (1) bekezdésének rendelkezései alapján a melléktermékké nyilvánítást annak kell kezdeményeznie, akinek a tevékenysége során a föld képződött. A másodfokú közigazgatási hatósági eljárás során az alperesnek rendelkezésére állt az M.-R. Kft. 2016. október 7-én kelt nyilatkozata, amely alapján meg tudta állapítani, hogy a kitermelt föld melléktermékként nem került bejelentésre, illetve annak mellékterméknek való megfelelése környezetvédelmi hatóság által történő igazolása nem történt meg, ezért a felperes hulladék minőségű földet vett át és használt fel.

[18]	A kitermelt és nem a kitermelés helyén felhasznált talaj hulladékstátuszának megszüntetésére van lehetőség. Ennek feltétele azonban, hogy a hulladékstátuszú talaj a környezetvédelmi hatóság által engedélyezett hulladékgazdálkodási hasznosítási műveleten essen át, amelynek eredménye egy olyan anyag, amely mindenben eleget tesz a fent hivatkozott jogszabályi rendelkezés a)-d) pontjaiban előírt feltételeknek, illetve azok igazolása is rendelkezésre áll. E hulladékgazdálkodási hasznosítási műveleten azonban az ügyben vitatottan elhelyezett talaj nem esett át. 

[19]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmet nyújtott be, amelyben kérte az elsőfokú bíróság ítéletének hatályában való fenntartását. Álláspontja szerint az átadó cég által kitermelt föld az átadó kertépítése és tereprendezése során keletkezett melléktermék, tehát nem kell hulladéknak tekinteni. Az, hogy a kérdéses föld melléktermékként nem került bejelentésre, nem róható a felperes terhére, mint ahogy az sem, hogy a talajvédelmi hatóság jóváhagyása sem áll rendelkezésre, ezek a kötelezettségek ugyanis az átadót terhelik. 

[20]	A hatóság továbbá a felperes szerint nem vizsgálta a föld összetételét, minőségét, az ellentmondást nem oldotta fel. A tényállást nem tárta fel teljes körűen, ezzel sértve a Ket. 50.§ (1) bekezdését.

[21]	A felperesi felülvizsgálati ellenkérelemre tett észrevételében az alperes kifejtette, hogy a tárgyi föld Ht. 1. § (1) bekezdés és 2. § (1) bekezdés szerinti hulladékstátusza nem szűnt meg, azt megelőző hasznosítási művelet hiányában, ezért a bíróság e körben tett megállapítása és az alperes tényállás tisztázási kötelezettségére vonatkozó utasítása jogellenes. A tárgyi föld kitermelése pedig a Ht. 8. §-a értelmében nem feleltethető meg a melléktermék előállítására irányuló eljárással, mivel a tárgyi agyagtartalmú föld a kitermelés helyén már megtalálható volt, az nem egy előállítási folyamat, illetve nem termelés eredménye volt. Azzal a céllal került kitermelésre, hogy azt eltávolítsák a területről.-mivel agyagtartalma miatt nem volt alkalmas a kert kialakítására, azaz a kitermelés helyén feleslegessé vált. A Ht. 64. § (1) bekezdés szerinti termelő vagy előállítói nyilatkozat nem kötelező jellegű kötelezettség a környezetvédelmi hatóság felé, ugyanakkor feltétele annak (azaz a melléktermékké válásnak), hogy az előállítási folyamat során keletkezett maradékanyag ne legyen hulladéknak tekinthető, melynek célja az hulladékkal való esetleges környezetkárosítás, illetve környezetveszélyeztetés elkerülése. Ezt erősíti meg a HT 63. § (5) bekezdéshez fűzött indokolásában hivatkozott Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság C-194/05. sz. európai bírósági ítélet érvelése, valamint a Kúria Kfv.III.37.781/2016/9. sz. ítélete is.

A Kúria döntése és jogi indokai

[22]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[23]	Kúria a régi Pp. 275. § (2) bekezdése alapján a jogerős határozatot csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között, az abban megjelölt jogszabályok alapján vizsgálhatja felül (KGD 2011.62.). 

[24]	Jelen ügyben a Kúriának abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy a perbeli, lerakásra került anyag a hulladékstátusz megszűnésének minősülő mellékterméknek minősül-e. Az alperes szerint ehhez bejelentésre van szükség, továbbá a talajnak hulladékgazdálkodási hasznosítási műveleten kell átesnie. Kérdés továbbá, hogy ezzel kapcsolatos kötelezettségek jog szerint kinek a terhére róhatók.

[25]	A vitatott kötelezettségek tartalma a következőképpen határozható meg.

[26]	A Ht. 2. § (1) bekezdés 23. pontja szerint e törvény alkalmazásában hulladék: bármely anyag vagy tárgy, amelytől birtokosa megválik, megválni szándékozik vagy megválni köteles. 

[27]	A Ht. 2.§ (4) bekezdése szerint a kitermelt szennyezetlen talaj és más, természetes állapotában meglévő olyan anyag hulladékstátuszát, amelyet nem a kitermelés helyén használnak fel, az (1) bekezdés 23. pontja szerinti fogalommeghatározással, valamint a melléktermékre vagy a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó rendelkezésekkel összhangban kell értelmezni.

[28]	A Ht. 8. §-a szerint valamely anyagot vagy tárgyat, amely olyan előállítási folyamat során képződik, amelynek elsődleges célja nem az ilyen anyag vagy tárgy előállítása, a következő feltételek együttes teljesülése esetén nem hulladéknak, hanem mellékterméknek lehet tekinteni: a) további felhasználása biztosított, b) előállítását követően - a szokásos ipari gyakorlattól eltérő feldolgozás nélkül közvetlenül felhasználható, c) az előállítási folyamat szerves részeként állítják elő, d) a környezetet és az emberi egészséget hátrányosan nem érinti, és e) további használata jogszerű, azaz meghatározott módon történő felhasználása tekintetében az anyag vagy tárgy megfelel a termékre, a környezet- és egészségvédelemre vonatkozó összes jogszabályi előírásnak.

[29]	A Ht. 9. § (1) bekezdése szerint hasznosítási műveleten átesett anyag vagy tárgy a továbbiakban nem tekintendő hulladéknak a következő feltételek együttes teljesülése esetén: a) meghatározott célra rendeltetésszerűen, általános jelleggel használják, b) rendelkezik piaccal vagy van rá kereslet, c) megfelel a rendeltetésére vonatkozó műszaki követelményeknek és a rá vonatkozó jogszabályi előírásoknak, szabványoknak, és használata összességében nem eredményez a környezetre vagy az emberi egészségre káros hatást.

[30]	A Kúria egyetért az elsőfokú bírósággal, hogy a melléktermékre, továbbá a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozóan tisztázni szükséges, hogy ezen feltételek fennálltak-e, tekintettel a kitermelés és a felhasználás helyének eltérésére, illetve a tevékenységek végzésének egymással össze nem kapcsolt voltára. Az alperes nem vizsgálta részleteiben a kitermelt, illetve a felhasznált anyag tekintetében a Ht. szerinti minősítés lehetséges különbözőségeit, amire a felperes is hivatkozik. 

[31]	A Kúria ezzel összefüggésben a továbbiakban a kötelezettségek címzettjének meghatározhatóságát vizsgálta. A Ht. 64. § (1) bekezdés alapján, ha valamely gazdálkodó szervezet mellékterméket állít elő vagy tevékenysége során melléktermék képződik, és azt melléktermékként tárolja, használja fel vagy forgalmazza, akkor - a (2) bekezdésben foglalt kivétellel - a 8. § szerinti melléktermékre vonatkozó feltételeknek való megfelelésről a környezetvédelmi hatóságnak nyilatkozik. A környezetvédelmi hatóság a megfelelés tényét igazolja. 

[32]	Nem a felperes tevékenysége során képződött azonban a vitatott földanyag. Az alperes azonban nem tisztázta, kinek a terhén van a bejelentéssel és a hasznosítási művelet elvégzésével kapcsolatos kötelezettség, illetőleg nem vette figyelembe a felperes bizonyítási indítványait: a felperes által készíttetett magánszakértői véleményt, a felperes nyilatkozataiban hivatkozott körülményeket (az ingatlan megvásárlásának célja, annak környéken kialakult és övezeti besorolása) a tárgyi felhasznált föld melléktermék minőségének bizonyítására.

[33]	A jogsértés a hulladék státuszú föld átvételével valósult meg - az alperes állítása szerint. Ebben az esetben viszont már a kitermelés is jogsértő volt, ami nem a felperes felelőssége, továbbá nem tisztázott e két cselekmény viszonya felelősségi szempontból. 

[34]	Az is tisztázatlan maradt, hogy a Ht. 9. § (1) bekezdés alapján hasznosítási műveleten átesett anyag, ami a továbbiakban nem tekintendő hulladéknak a meghatározott feltételek együttes teljesülése esetén, valójában kinek a tevékeny szerepét feltételezte az adott ügyben. Nem bizonyított, hogy ez a kötelezettség mindenképpen, illetve teljes mértékben a felperesre terhelhető. Az alperes eljárása során nem vizsgálta, hogy a kötelezettségek az adott esetben hogyan is oszlanak meg a mellékterméket, illetve hulladékot előállító, illetőleg az azt felhasználó között.

[35]	A Kúria az elsőfokú bírósággal egyezően állapítja meg, hogy a Ket. 50. § (1) bekezdése szerint a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, bizonyítási eljárást folytat le. A bíróság ezt az eljárást a hatóság helyett nem folytathatja le, mivel akkor a közigazgatási szerv hatáskörét vonná el, az ügyfelet pedig megfosztaná a rendes jogorvoslat lehetőségétől.

[36]	A Kúria szerint azt az állítást, amire az alperes határozatát alapította, miszerint a tárgyi föld nem értelmezhető melléktermékként, - tekintettel arra, hogy nem előállítási folyamat során keletkezett anyag, hanem építési tevékenységgel összefüggésben kitermelt talaj - az alperesnek kell eljárása során bizonyítania, egyebek között a felperes érveinek mérlegelésével. 

[37]	Összességében a perbeli hulladék jogi minősítése tekintetében a Ht. sérelme nem volt megállapítható. Ezért a Kúria az elsőfokú bíróság keresetnek helyt adó ítéletét a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fönntartotta.

A döntés elvi tartalma

[38]	A Ket. 50. § (1) bekezdése szerint a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, bizonyítási eljárást folytat le. A bíróság ezt az eljárást a hatóság helyett nem folytathatja le, mivel akkor a közigazgatási szerv hatáskörét vonná el, az ügyfelet pedig megfosztaná a rendes jogorvoslat lehetőségétől.

Záró rész

[39]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

[40]	A felperesnél a felülvizsgálati eljárásban felmerült perköltség viselésére a pervesztesnek minősülő alperes köteles a régi Pp. 270. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó 75. § (1) és 78. § (1) bekezdése alapján.

[41]	Az alperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 5. § (1) bekezdés a) pontja alapján személyes illetékmentességben részesül. Erre tekintettel a tárgyi illetékfeljegyzési jog alapján le nem rótt, az Itv. 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított és a 62. § (1) bekezdés h) pontja értelmében feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket, a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban tárgyú 6/1986 (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján, az állam viseli.

[42]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271.§ (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. október 8.

Dr. Balogh Zsolt s.k. a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás s.k. előadó bíró, Dr. Kiss Árpád Lajos s.k. bíró