A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kfv.X.37.695/2019/7.
A tanács tagjai: . Zanathy János
	a tanács elnöke
. Farkas Katalin
	előadó bíró 
. Magyarfalvi Katalin
	bíró 
A felperes: 	
A felperes képviselője: dr. Ortutay Attila ügyvéd
Az alperes: Budapest Főváros Kormányhivatala...Kerületi Hivatala
Az alperes képviselője:  jogtanácsos
A per tárgya: társadalombiztosítási határozat felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
Az elsőfokú bíróság határozatának száma: 
Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 10.K.27.027/2019/6.
Rendelkező rész 
A Kúria a Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 10.K.27.027/2019/6. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és a felperes keresetét elutasítja. 

Az elsőfokú peres és a felülvizsgálati eljárás illetékét a magyar állam viseli.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
	Tényállás

[1]	alperes neve a 2018. augusztus 17. napján kelt ..számú határozatával a felperes öregségi nyugdíj megállapítása iránti kérelmét elutasította, mert a felperes nem rendelkezik lakcímkártyával. 
[2]	benyújtó a 2018. november 7. napján kelt ... számú határozatával az elsőfokú hatóság határozatát helybenhagyta a Magyar Népköztársaság és a Szovjet Szocialista Köztársaságok Szövetsége között létrejött 1963. évi 16. törvényerejű rendelettel kihirdetett egyezmény (továbbiakban: Egyezmény) 9. cikk (1) bekezdése, az Egyezmény végrehajtására kiadott 7/1964. (VIII.30.) MüM rendelet (továbbiakban: MüMr.) 1. §-a, a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény (továbbiakban: Nytv.) 5. § (2) bekezdése alkalmazásával. A határozat indokolása  szerint az ellátásra jogosultság akkor állapítható meg, ha a felperes a lakóhelyéül szolgáló ingatlanban életvitelszerűen él, ezért vizsgálni kell a letelepedés és a magyarországi lakóhely létesítésének tényét és annak időpontját. Állandó lakóhelynek az a lakóhely tekinthető, ahol az érintett életvitelszerűen tartózkodik, amelyhez a legszorosabb családi, gazdasági kapcsolat fűzi, illetve létérdeke köti. A letelepedési engedély kiadásának szabályait a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (továbbiakban: Ltptv.) és a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (továbbiakban: Harmtv.) határozza meg, amelyek értelmében az érintettet attól az időponttól lehet magyarországi lakóhellyel rendelkezőnek tekinteni, amikortól lakcímét a letelepedési engedély vagy a honosítási okirat birtokában az illetékes magyar hatóságnál bejelentette. A magyarországi lakóhely 2007. június 30-a után kiállított érvényes lakcímkártyával igazolható, mellyel a felperes nem rendelkezik. 

A felperes keresete és az alperes védirata 

[3]	A felperes kereseti kérelmében a társadalombiztosítási határozatok hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárás lefolytatására kötelezését kérte. Álláspontja szerint a MüMr. értelmében állandó lakóhely az a hely, ahol az Egyezmény hatálya alá tartozó személy végleges szándékkal és az illetékes hatóságok hozzájárulásával letelepedett. A felperes mindkét feltételnek megfelel, mivel Magyarországon ingatlant vásárolt, ahol ténylegesen lakik; az ukrán lakóhelye - az ukrán hatóságok által igazoltan - megszűnt; Magyarországon állandó lakóhelyet létesített; az illetékes ukrán hatóságok hozzájárulásával költözött (végleges szándékkal) Magyarországra, a magyar hatóságok (Bevándorlási- és Menekültügyi Hivatal) tartózkodási engedélye alapján az abban meghatározott időtartamon belül korlátozás nélkül tartózkodhat Magyarország területén. A társadalombiztosítási szervek az Egyezmény 9. cikk (1) bekezdése és a MüMr. 1. §-ba ütközően utasították el a felperes kérelmét pusztán a lakcímkártya hiányára hivatkozással. 
[4]	Az alperes védiratában a kereset elutasítását kérte határozataiban foglalt jogi és ténybeli indokai fenntartásával. Kiemelte, hogy a felperes a közigazgatási határozatok meghozatala idején nem élt a lakóhelyéül megjelölt ingatlanban; lakcímet igazoló hatósági igazolvánnyal nem, csupán egy 2019. június 30-ig érvényes tartózkodási engedéllyel, valamint ukrán magánútlevéllel rendelkezett; a magyarországi életvitelszerű tartózkodása nem valósult meg. 

Az elsőfokú ítélet 

[5]	A bíróság a társadalombiztosítási szervek határozatait hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárása kötelezte az Egyezmény 9. cikk (1) bekezdése, a MüMr. 1. §-a és a Nytv. 5. § (2) bekezdése alkalmazásával. Az ítéleti indokolás szerint önmagában a lakcímkártya - egyéb adatok nélkül - a lakóhely bizonyítására nem alkalmas; az, hogy a felperes lakcím igazolvánnyal nem, csak „szálláshely bejelentő lap harmadik országbeli állampolgárok részére" elnevezésű dokumentummal rendelkezik és a tartózkodási engedélye 2019. június 30-i lejáratú nem zárja ki a kérelme megalapozottságát. A felperes az ukrán hatóságok hozzájárulásával végleges jelleggel telepedett át Magyarországra; Ukrajnában az állandó lakóhelyét felszámolta, az ukrán nyugdíja folyósítását megszüntették. A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Kormányhivatal jegyzőkönyvében rögzítettek, mely szerint a felperes tulajdonát képezi a .... szám alatti családi ház, a szolgáltatók felé közüzemi díjakat fizeti; ... (szomszéd) tanúvallomása, valamint az önkormányzat által kiállított hatósági bizonyítvány alátámasztják, hogy a felperes végleges szándékkal telepedett át Magyarországra, ott állandó lakóhelyet létesített és életvitelszerűen a tulajdonát képező házban él. Mindezek arra utalnak, hogy a felperes létérdek központja Magyarországon van, Ukrajnából ténylegesen és „jogilag" is átköltözött. A felperes nyugdíjra jogosultsága a 2017. július hónaptól, az ukrán nyugdíja folyósításának megszűnését követő időszaktól állapítható meg. Az Egyezmény célja az volt, hogy a végleges szándékkal Magyarországon letelepedett és életvitelszerűen itt tartózkodó személyek magyarországi nyugdíjat kaphassanak. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem 

[6]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a felperes keresetének az elutasítását kérte az Egyezmény 9. cikk (1)-(2) bekezdései és a MüMr. 1. §-a bíróság általi megsértése miatt. Érvelése szerint a bíróság tévesen értelmezte és fogadta el illetékes hatóságként az ukrán szerveket és az általuk kiállított okiratokat. A MüMr. szerinti illetékes hatóság alatt a befogadó állam hatóságait kell érteni, mivel a letelepedés kérdésében kizárólag ezek a hatóságok jogosultak dönteni. A felperes átköltözéséhez a magyar hatóságok (pl. Belügyminisztérium és szervei) nem járultak hozzá, tehát a felperes részéről a letelepedés nem valósult meg. A 2019. június 30-ig tartózkodásra jogosító engedély nem letelepedésre, hanem tartózkodásra jogosít. A korlátozott idejű tartózkodási engedély fogalmilag kizárja az állandó lakóhely létesítését. Azt helyesen állapította meg a bíróság, hogy a lakcímkártya önmagában a tényleges lakóhelyet nem bizonyítja, ezért kerül sor az ellenőri vizsgálatra. 
[7]	A bíróság az Egyezmény célját tévesen határozta meg, mivel az valójában a széthullott, szétszakított családok egyesítésének megkönnyítése volt, amely a magyar gyökerekkel nem rendelkező, a magyar nyelvet nem beszélő felperes esetében szóba sem jöhet. 

A Kúria döntése és jogi indokai 

[8]	A felülvizsgálati kérelem megalapozott. 
[9]	A peradatok szerint 2017. július 26. napján az Ukrán Állami Szolgálat a felperes magánútlevelében rögzítette, hogy az „külföldre történő állandó lakóhely létesítése céljából" került kiállításra. Ukrajna Nyíregyházi Konzulja a felperes magánútlevelébe bejegyezte, hogy a felperes Magyarországon állandó lakóhelyet létesített, ezért konzuli nyilvántartásba veszi. Az Ungvári Városi Tanács a 2017. július 20. napján kelt okiratban igazolta, hogy felperes ukrajnai (... szám) állandó lakóhelye a Magyarországon létesített állandó lakóhelyre tekintettel megszűnt. A felperes személyi igazolványába az Ungvári Városi Tanács Végrehajtó Bizottsága a „lakóhely-nyilvántartásba törölve", az Ukrán Állami Migrációs Szolgálat „a Magyarországra történő végleges, állandó jellegű kiutazás" bejegyzéseket eszközölte 2017. július 20., illetve 2017. július 26. napi keltezéssel. A Bevándorlási és Migrációs Hivatal Észak-alföldi Regionális Igazgatósága által 2017. április 19-én kiadott dokumentumban a felperes új szálláshelyeként: .... szám került megjelölésre. Az ... Közös Önkormányzati Hivatal ... Kirendeltsége a 2017. december 4. napján kelt - az alperes megkeresésére kiadott - hatósági bizonyítványban igazolta, hogy a felperes a .... szám alatti ingatlanban „életvitelszerűen él, a lakás berendezett, azt lakhatás céljára használja". Az alperes által csatolt ellenőri jegyzőkönyv szintén alátámasztja, hogy a felperes a lakóhelyeként megjelölt ingatlanban él, az a felperes tulajdonát képezi, a lakás átlagos felszereltségű, a személyes használati tárgyak megtalálhatók, a közüzemi szolgáltatásokat a felperes igénybe veszi és fizeti, az életvitelszerű ott tartózkodást az utcában lakó ... is megerősítette tanúvallomásában. Megállapításra került, hogy a felperes 2017. júliusban kapta meg az utolsó havi ukrán nyugdíját, a felperes TAJ kártyával és lakcímkártyával nem rendelkezik, a magyar nyelvet nem beszéli, 2019. június 30-ig rendelkezik magyarországi tartózkodási engedéllyel. 
[10]	Az Egyezmény 9. cikk (1) bekezdése a nyugellátás megállapítását a kérelem benyújtásakor a jogosult állandó lakóhelye szerinti szerv illetékességi körébe utalja anélkül, hogy meghatározná mit kell az „állandó lakóhely" kitétel alatt érteni. A MüMr. 1. §-a adja meg erre a választ azzal, hogy kimondja: az Egyezmény végrehajtása szempontjából állandó lakóhely alatt azt a helyet kell érteni, ahol az Egyezmény hatálya alá tartozó személy végleges szándékkal és az illetékes hatóságok hozzájárulásával letelepedett. A Nytv. 5. § (2) bekezdése értelmében lakóhely annak a lakásnak a címe, amelyben a polgár él. 
[11]	Nem vitatottan a felperes magyarországi lakcímkártyával nem rendelkezik, azonban - okirati bizonyítékokkal és tanúvallomással alátámasztottan - életvitelszerűen Magyarországon, a .... szám alatti saját tulajdonú családi házában lakik, Ukrajnában a lakhatását és a nyugellátása folyósítását felszámolta. A felek egyetértettek abban is, hogy a lakcímet igazoló hatósági igazolvány megléte, a lakcímbejelentés ténye „deklaratív jellegű és önmagában nem alkalmas a lakóhely igazolására". 
[12]	Az alperes a felperes öregségi nyugdíj megállapítása iránti kérelmét azért utasította el, mert a felperes lakcímkártyával nem rendelkezik, továbbá nem támasztja alá a végleges letelepedésre irányuló szándékot az sem, hogy a felperes csak határozott időre szóló tartózkodási engedéllyel rendelkezett. Az alperes hivatkozott arra, hogy a bíróság álláspontjával szemben a MüMr. 1. §-a szerinti illetékes hatóság alatt nem az ukrán hatóságokat, hanem a fogadó állam, azaz a magyar illetékes hatóságokat kell érteni. 
[13]	A Kúria az Egyezményt, a MüMrt.-t és a Nytv.-t több határozatában (Mfv.III.10.084/2019/7., Mfv.III.10.260/2019/5.) értelmezte és levonta azt a következtetést, hogy az öregségi nyugellátásra való jogosultság nem állapítható meg, ha a magyarországi lakcímre bejelentkezett (lakcímkártyával rendelkező) igénylő nem költözött át, illetve ténylegesen nem él Magyarországon. Az öregségi nyugellátás megállapításához szükséges, hogy az igénylő a másik szerződő fél területéről Magyarországra átköltözzön, áttelepüljön, vagyis azon időponttól, amikortól az ellátás megállapítását kérte, Magyarországon éljen, itt lakjon. 
[14]	A perbeli esetben a felperes Ukrajnában az „életét" felszámolta, Magyarországon ingatlant vásárolt, ahol a ... jegyző szerint életvitelszerűen él, azonban lakcímkártyával nem rendelkezik, tartózkodási engedélye korlátozott időre szól. A Kúriának abban a kérdésben kellett döntenie, hogy lakcímkártya és magyar „illetékes hatóság" hozzájárulása nélkül a végleges letelepedési szándék megvalósulása esetén a nyugellátásra jogosultság megállapítható-e, illetve hogyan kell „az illetékes hatóság hozzájárulása" kitételt értelmezni.
[15]	Az Egyezmény kihirdetésekor hatályos, a külföldiek be- és kiutazásáról és az ország területén való tartózkodásról szóló 17/1954. (III.10.) MT rendelet (a továbbiakban: MTr.) 10. §-a értelmében a külföldi az ország területén csak engedéllyel tartózkodhatott, mely engedélyt a bejelentéssel egyidejűleg Budapesten a Belügyminisztérium Külföldieket Ellenőrző Országos Hivatalnál, más helyiségben az illetékes rendőrhatóságnál kellett kérni. Az engedély az érvényesség tartama szerint lehetett ideiglenes tartózkodási engedély (14 napi időtartamra), tartózkodási engedély (14 naptól 6 hónapnyi időtartamra) vagy lakhatási engedély (6 hónapnál hosszabb meghatározott időre vagy visszavonásig). Az MTr.-t az 1966. szeptember 26. napján hatályba lépett 24/1966. (IX.28.) Korm. rendelet (továbbiakban: Krm.) helyezte hatályon kívül. Ez utóbbi értelmében a külföldi az ország területén a Belügyminiszter által meghatározott időtartamra szóló tartózkodási engedéllyel, az abban meghatározott időtartamig tartózkodhat, az ország területére való letelepedési engedélyt a Belügyminisztérium adta ki. A külföldiek magyarországi tartózkodásáról szóló 1982. évi 19. törvényerejű rendelet (továbbiakban: Tvr.) helyezte hatályon kívül a Krm.-t 1983. január 1. napi hatállyal. A Tvr. értelmében a Magyar Népköztársaság területén csak tartózkodásra jogosító a belügyminiszteri engedéllyel tartózkodhatott a külföldi személy, ha megfelelő anyagi fedezettel rendelkezett és ha nemzetközi szerződés vagy jogszabály másként nem rendelkezett. A külföldi lakcímbejelentésre volt kötelezett. Családegyesítési vagy egyéb méltánylást érdemlő okból volt csak lehetőség letelepedési engedélyt kapni. A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény (Tv.1) hatályba lépésével egyidejűleg hatályát vesztette a Tvr. A Tv.1 a Tvr.-ben szabályozottakhoz hasonlóan hatósági engedélyhez kötötte mind a Magyarországon való tartózkodást, mind a bevándorlást  Ideiglenes tartózkodási engedélyt a rendőrkapitányság, egy évet meghaladó huzamos tartózkodási engedélyt a rendőr-főkapitányság, bevándorlási engedélyt az illetékes magyar külképviselet vagy a jövőbeni magyarországi lakóhely szerint illetékes rendőr-főkapitányság adhatott. Bevándorlási engedélyt az a külföldi kaphatott, aki a beutazásától számított legalább 3 éven át megszakítás nélkül jogszerűen Magyarországon tartózkodott, magyarországi lakóhelye és megélhetése biztosított volt és a törvényben meghatározott kizáró ok nem állt fenn. A bevándorlási engedély állandó magyarországi tartózkodásra jogosított. A Tv.1-t hatályon kívül helyező és jelenleg is hatályos, a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény (Ltptv) a külföldiek Magyarországon tartózkodásához a területi idegenrendészeti hatóság által kiállított tartózkodási engedély, a letelepedéshez a belügyminiszter által kiadott engedély meglétét írja elő. Letelepedési engedélyt az a külföldi kaphat, aki a beutazástól számítva legalább három éven át megszakítás nélkül jogszerűen és életvitelszerűen Magyarországon tartózkodik, Magyarországon a lakhatása és a megélhetése biztosított, törvényben kizáró ok nem áll fenn vagy akinek letelepedését a belügyminiszter kivételes méltányosságból engedélyezte. A Harmtv. szintén az idegenrendészeti hatóság által kiadott engedélyhez köti a Magyarországon történő letelepedést (letelepedési engedély, nemzeti letelepedési engedély, EK letelepedési engedély stb.)A nemzeti letelepedési engedély a legmagasabb szintű magyarországi tartózkodásra jogosító engedély, amely határozatlan idejű jogszerű magyarországi tartózkodásra nyújt lehetőséget azoknak, akik a magyar társadalomban szeretnének élni a jövőben. Az engedélyt csak az kérheti, akinek már van tartózkodási vagy ideiglenes letelepedési engedélye. Mindkét engedélytípus feltételezi a hosszabb magyarországi tartózkodást, az országon belüli életvitelt, a huzamosabb itt lakást. A letelepedett személy jellemzően Magyarországon él, nemcsak átmenetileg van hazánkban, hanem ténylegesen itt lakik, itt van a lakóhelye. A „lakhatása biztosított" kitétel jelenti egyrészt a jelenlegi tényleges magyarországi tartózkodást, másrészt a jövőbeni, a letelepedési engedély birtokában történő tényleges magyarországi tartózkodás jogszerű lehetőségét (Kfv. VI.38.225/2018/6.).
[16]	A fentebb kifejtettek szerint az Egyezmény hatályba lépése óta a külföldi személyek magyarországi letelepedéséhez mindig szükség volt valamely magyar hatóság (belügyminiszter vagy a belügyminisztérium szervei, rendőrkapitányság, rendőr-főkapitányság vagy idegenrendészeti hatóság) engedélyére, amellyel a felperes - nem vitatottan - nem rendelkezett. Helytállóan hivatkozott az alperes arra, hogy az „életvitelszerű Magyarországon élés" a nyugellátás megállapíthatóságának csupán az egyik feltétele, amely a felperes esetében teljesült, azonban a további feltételként megkövetelt illetékes hatósági engedéllyel, - amely a bíróság álláspontjával szemben nem az ukrán hatóságok, hanem a magyar idegenrendészeti hatóság engedélyét jelenti - a felperes nem rendelkezett a társadalombiztosítási határozatok, de a jogerős ítélet meghozatala időpontjában sem. 
[17]	Az Egyezmény célját a bíróság tévesen, az alperes helyesen rögzítette, azonban a bíróság téves megállapításának a per eldöntésére nem volt kihatása. 
[18]	Mindezekre figyelemmel a Kúria - a Kp. 121. §-a alkalmazásával - a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte és a felperes keresetét elutasította. 
[19]	Az alperes kérte az elsőfokú eljárásban a felperes javára megítélt 50.000 forint perköltség megfizetésére kötelezni a felperest, mint felülvizsgálati eljárási költséget. Tekintettel arra, hogy a Kúria a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte és a felperes keresetét elutasította a jogerős ítéletben megállapított 50.000 forintos perköltség, amennyiben azt az alperes megfizette, úgy a kifizetés jogalap nélkülivé vált, ezért azt a felperes az alperesnek tartozik visszafizetni. Amennyiben a felperes visszafizetési kötelezettségének nem tesz eleget, úgy az alperes ezt az igényét a jelen eljárástól független, másik perben érvényesítheti.

A döntés elvi tartalma 

[20]	Az öregségi nyugdíj megállapításához két feltétel együttes teljesülése szükséges: a végleges szándékkal Magyarországon való letelepedés és az illetékes, azaz a fogadó állam szerinti hatóság által kiállított hatósági engedély.

Záró rész 

[21]	Az alperes az elsőfokú bírósági eljárásban költségigényt nem terjesztett elő, költségfelszámítást nem csatolt, a felülvizsgálati eljárásban költségigényt terjesztett elő azonban költségfelszámítást nem csatolt, ezért arról a Kúriának nem kellett döntenie [Kp. 35. § (1) bekezdés, Pp. 81. § (2) és (5) bekezdés].
[22]	A Kúria az elsőfokú peres és a felülvizsgálati eljárás illetékéről a Tny. 81. §-a alapján határozott. 
[23]	Az ítélet elleni fellebbezés lehetőségét a Kp. 116. § d) pontja zárja ki.
[24]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson kívül bírálta el [Kp. 115. § (2) bekezdés és 114. § (1) bekezdés]. 

         Budapest, 2020. február 10.

. Zanathy János s.k. a tanács elnöke, Dr. Farkas Katalin s.k. előadó bíró, Dr. Magyarfalvi Katalin s.k. bíró

	A kiadmány hiteléül:

	tisztviselő