A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 			Kfv.III.37.681/2017/4.

A tanács tagjai: 			dr. Kovács András a tanács elnöke
			dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet előadó bíró
			dr. Fekete Ildikó bíró
	
A felperes: 			(...)
	
A felperes képviselője: 	Dr. L. Németh László Ügyvédi Iroda

Az alperes: 			Emberi Erőforrások Minisztere
	
Az alperes képviselője: 	dr. Nagy Kristóf

A per tárgya: 	közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2.K.27.416/2016/10.
Rendelkező rész 
A Kúria a Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2.K.27.416/2016/10. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi a Kúria a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
A le nem rótt 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A Magyar Államkincstár (továbbiakban: elsőfokú hatóság) a közoktatási intézményeket fenntartó felperesnél 2002. évre ellenőrzést végzett, melynek eredményeként hozott határozatában 78.531.266 Ft normatív állami hozzájárulás visszafizetési kötelezettséget, továbbá 14.247.142 Ft kamat fizetési kötelezettséget írt elő terhére.
[2]	A felperes fellebbezése nyomán eljárt oktatási miniszter 2004. szeptember 20-án kelt határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. 
[3]	A Pest Megyei Bíróság 1.K.26.951/2004/19. számú ítéletével a támadott határozatot az elsőfokú határozatra is kiterjedően hatályon kívül helyezte és az elsőfokú hatóságot új eljárásra kötelezte. Egyebek mellett előírta, hogy ténymegállapításait írásbeli dokumentációval, konkrét oktatási intézményekben végzett vizsgálati adatokkal kell alátámasztania. A Legfelsőbb Bíróság 2006. január 17-én kelt Kfv.IV.37.274/2006/7. számú ítéletében az elsőfokú bíróság fenti ítéletét hatályában fenntartotta. 
[4]	A megismételt eljárás eredményeként az elsőfokú hatóság 2009. április 17-én kelt 3580/3/2009. számú határozatában a felperes terhére 2002. január 1-től 2002. december 31-ig terjedő időszakra több közoktatási intézményben és ezek tagintézményeiben ellátott feladatok alapján 148.132.053 Ft normatív állami hozzájárulás visszafizetési kötelezettséget, valamint 26.874.117 Ft igénybevételi kamat fizetési kötelezettséget állapított meg, és kötelezte a felperest a meg nem fizetett 82.227.762 Ft, továbbá 806.218 Ft egyéb eljárási költség megfizetésére. 
[5]	Az elsőfokú hatóság rögzítette, hogy döntését a helyszíni ellenőrzésről készített jegyzőkönyv az arra tett felperesi észrevételek, továbbá a kirendelt közoktatási szakértő jelentése alapulvételével hozta meg. Az indokolásában hivatkozott a Magyar Köztársaság 2001. és 2002. évi költségvetéséről szóló 2000. évi CXXXIII. törvény (a továbbiakban: költségvetési törvény) vonatkozó rendelkezéseire, a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Ktv.) több releváns szabályára, valamint a nevelési oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI.8.) MKM rendelet (a továbbiakban: MKM rendelet) és a 2001/2002. tanév rendjéről szóló 15/2001. (V.25.) OM rendelet szabályaira. Kiemelte, hogy a vizsgált intézményeknél esti oktatás munkarendje szerint oktatott tanulók után a felperes által igénybe vett normatív állami hozzájárulás alapjául szolgáló 2002. január 1-jei 12322 fő tanuló létszámmal szemben 10431 fő után, 2002. szeptember 2-ai 13448 fő tanuló létszámmal szemben 12335 fő után jogosult hozzájárulást igénybe venni. Ezt meghaladóan a levelező oktatás munkarendje szerint oktatott tanulók után a 2002. január 1-jei 0 fő tanuló létszámmal szemben 385 fő után jogosult hozzájárulást igénybe venni. Az elsőfokú hatóság az intézmények és tagintézmények tekintetében tételesen rögzítette a megállapított időállapot szerinti tanulókat és indokolta a hozzájuk kapcsolódó megállapításait, valamint döntéseit. 
[6]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperesi jogelőd Oktatási és Kulturális Minisztérium Minisztere (továbbiakban: alperes) 2009. augusztus 27. napján hozott 14889-5/2009. számú határozatában az elsőfokú határozatot megváltoztatta oly módon, hogy a felperes terhére 147.433.519 Ft visszafizetési kötelezettséget, továbbá 26.747.389 Ft igénybevételi kamatfizetési kötelezettséget állapított meg. A beszedett összeg figyelembevételével kötelezte a felperest 81.402.500 Ft, valamint 806.218 Ft egyéb eljárási költség megfizetésére. 
[7]	Érvelése szerint az elsőfokú hatóság megismételt eljárását az ítéletben foglaltaknak megfelelően folytatta le és hozta meg új döntését, melyet részletesen indokolt. Az érdemi döntés helytálló, nem sért anyagi jogszabályt, a határozat 13 tanuló tekintetében azonban nem volt megalapozott, ezért összegszerűségében módosításra került. Az eljárási határidők túllépése megállapítható, azonban ezt az eljárás kiterjedt volta, az ahhoz szükséges dokumentumok összegyűjtése indokolta. A tárgybeli követelés a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 327. § (2) bekezdés figyelembevételével nem évült el. A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 156. § (2) bekezdésére figyelemmel az elsőfokú hatóságnál a hatósági ellenőrzéssel kapcsolatban felmerült, a hatóság által előlegezett egyéb eljárási költségek viselésére a felperes köteles.
[8]	A Pest Megyei Bíróság a felperes keresetét elbíráló 1.K.27.594/2009/20. számú ítéletében az alperes határozatát az elsőfokú határozatra is kiterjedően hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú közigazgatási hatóságot új eljárásra kötelezte, azonban a Kúria 2012. május 24-én kelt Kfv.V.35.422/2011/10. számú végzésével a Pest Megyei Bíróság fenti ítéletét hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú bíróságot új eljárásra, új határozat hozatalára utasította. 
[9]	Az indokolásban kiemelte, hogy az elsőfokú hatóság a jogerős ítélet iránymutatásának megfelelően járt el, döntése megfelel a Ket. 72. § (1) bekezdés e) pontjában, és a 104-105. §-ban foglaltaknak. A támogatás visszafizetésére vonatkozó határozat közjogi jogszabályokon alapul, erre a Ptk. nem irányadó. Az elsőfokú bíróság nem jelölt meg a perben vitatott támogatás visszakövetelhetőségét kizáró elévülést szabályozó közjogi anyagi jogi szabályt. A megyei bíróság nem bírálta el az eljárási költség megfizetését vitató keresetet, és eltérő jogi álláspontjára figyelemmel az ügy érdemében sem döntött. Ezért az új eljárás során az elsőfokú bíróságnak a Kúria iránymutatását figyelembe véve az ügy érdemében kell döntést hoznia, mivel a rendelkezésre álló adatok alapján nem állapítható meg olyan, az ügy érdemi eldöntésére is kiható lényeges eljárási jogszabálysértés, amely alapot adna a határozatok hatályon kívül helyezésére, új eljárás elrendelésére.
[10]	Az új eljárás során eljárt Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2014. február 10. napján kelt 2.K.26.375/2013/16. számú jogerős ítéletében a keresetet elutasította. Felhívta a Ket. 33. §-át, 50. § (1) bekezdését, 58. § (1) bekezdés a) pontját, 72. § (1) bekezdés e) pontját, a Ktv. 75. § (3) bekezdését, 79. § (1) bekezdését, 80. § (5) bekezdését, 98. § (1) bekezdését, az MKM rendelet 28. § (2) bekezdését, 34. § (2) bekezdését, 4. számú melléklet 4.b), 5.) 6.a.)-b.), 10.b.)- c.) és 11.a.) pontjait.
[11]	Az elsőfokú bíróság a Kúriával azonos álláspontot foglalt el a felperes által megjelölt eljárási jogszabálysértések körében. Az ügy érdemében pedig osztotta a szakértői véleménnyel alátámasztott álláspontot, egyebek közt abban, hogy csak azok a tanulók vehetők a normatív hozzájárulás körében figyelembe, akik a tanév közben érdemjeggyel rendelkeztek és a törzslapon, beírási naplóban, valamint osztálynaplóban egyezően, tintával beírva szerepeltek. A hiányzást a felnőtt oktatásban, esti tagozatosoknál is vezetni kell, tíz tanítási óránál több igazolatlan mulasztás esetén a hiányzónak megszűnik tanulói jogviszonya. A felperes ezen dokumentálási kötelezettségének nem tett eleget. Rögzítette továbbá a bíróság, hogy Pest Megye Főjegyzője a felperes működési engedélyét kiadó határozatában valóban esti és levelező munkarendet is engedélyezett, azonban a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Közgyűlés Főjegyzője a vitatott három tagiskola vonatkozásában határozata szerint csak levelező tagozatú oktatás végzését engedélyezte. Figyelemmel a Ktv. 80. § (5) bekezdésére, ebben a körben a telephely szerint illetékes jegyző döntése az irányadó, tehát az alperesi határozat e körben sem jogsértő. A hatóságok a tényállást a szükséges mértékben tisztázták, további iratok beszerzése nem indokolt. 
[12]	Az elsőfokú bíróság jogerős ítélete ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, annak hatályon kívül helyezése és a keresetnek helyt adó döntés iránt.
[13]	A Kúria, mint felülvizsgálati bíróság Kfv.III.37.546/2014/5. számú ítéletében azt állapította meg, hogy a felülvizsgálati kérelem túlnyomó részben alaptalan. Utalt a Kúria a Kfv.V.35.422/2011/10. számú végzésében rögzítettekre, hogy a rendelkezésre álló iratok alapján nem állapítható meg olyan, az ügy érdemi eldöntésére is kiható lényeges eljárási jogszabálysértés, amely alapot adhatna a határozatok hatályon kívül helyezésére, új eljárás elrendelésére. Felperes tehát az új bírósági eljárásban már nem vitathatta az alperesi határozat jogszerűtlenségét azon az alapon, hogy annak meghozatalára az ügy érdemét befolyásoló lényeges eljárási jogszabálysértés mellett került sor. A Kúria rögzítette, hogy az elsőfokú bíróság 2014. február 10. napján kelt jogerős ítélete az elévülésre hivatkozó kereseti kérelem tekintetében ugyan külön indokolást nem tartalmazott, azonban ismertette a Kúria hatályon kívül helyező és új eljárásra utasító végzésének már hivatkozott indokolását, melyre tekintettel a Kúria végzésének kötőerejét alapul véve az elévülésre vonatkozó kereseti kérelmet az elsőfokú bíróság elbírálta, indokolási kötelezettségét a felsőbb bírósági döntésre hivatkozással teljesítette. A 16 éven aluli tanulókhoz kapcsolódó alperesi álláspontot támadó kereseti kérelem körében a jogerős ítélet nem tartalmaz indokolást, ezt azonban a felperes felülvizsgálati kérelmében konkrétan nem vitatta. A bíróság nem terjeszkedett túl a kereseti kérelmen, és a fentiekre figyelemmel nem sérült a Pp. 213. § (1) bekezdés, a 215. § és a 221. § (1) bekezdése sem. 
[14]	Az ügy érdemében a Kúria azt emelte ki, hogy a költségvetési törvény 33. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlés a közoktatási feladatokat ellátó, nem állami intézmények fenntartói részére normatív és egyéb állami hozzájárulást állapít meg. Közoktatási célú normatív hozzájárulások igénybevétele és az elszámolás a nevelési és oktatási feladatoknak megfelelő közoktatási statisztikai adatokra, és az azt megalapozó előírt tanügyi okmányokra, vagy a hozzájárulást megalapozó okmányokra épül. A költségvetési törvény 33. § (2) bekezdése alapján eljáró elsőfokú hatóság jogosult és egyben köteles oktatásszakmai kérdéseket vizsgálni, és figyelembe venni az MKM rendelet 4. számú mellékletében rögzített vonatkozó tanügyi nyilvántartásokat, így a beírási naplókat, foglalkozási naplókat és törzslapokat. A Ktv. 118. § (3) bekezdése a normatív állami költségvetési hozzájárulás biztosítását a tanuló létszám mellett az ellátott oktatási feladatokhoz is köti. A Kúria jogerős ítéletében osztotta a Kúria Kfv.V.35.356/2011/8. és a Kfv.II.37.321/2012/13. számú ítéletében foglaltakat. Ezek szerint a normatív hozzájárulás igénybevétele csak akkor jogszerű, ha az igénylő valamennyi jogszabályi feltételnek megfelel. 
[15]	Az elsőfokú hatóság külön eljárásban a felperes 2003. évre benyújtott normatív állami hozzájárulás folyósítására vonatkozó kérelmét határozatával elutasította, mely döntést a felperes fellebbezése folytán eljáró alperesi jogelőd helybenhagyott. Álláspontja szerint a felperes az általa fenntartott (…) Tagiskolájára vonatkozóan hozzájárulásra nem jogosult, esti oktatást - figyelemmel a működési engedélyre - nem végezhet. 
[16]	A Pest Megyei Bíróság az 1.K.26.574/2004/6. számú ítéletében megállapította, hogy az intézmény székhelye szerint illetékes elsőfokú Pest Megye Főjegyzője által kiadott határozatban egységes szerkezetbe foglalt működési engedély tekinthető olyan engedélynek, amely alapján el kell bírálni a normatív hozzájárulás iránti igényt. Az alperesi jogelőd felülvizsgálati kérelme folytán eljáró Legfelsőbb Bíróság Kfv.III.37.155/2005/6. számú ítéletével az elsőfokú ítéletet hatályában fenntartotta, helyes indokainál fogva. Mivel az alperesi jogelőd a 2005. június 8-án kelt 14634-1/2005. számú határozatával megállapította, hogy a felperes a három tagiskola vonatkozásában az esti oktatás munkarendje szerinti oktatás jogcímén jogosult normatív állami támogatásra 2003. szeptember 1-től 2004. augusztus 31-ig, a Kúria sem kívánt eltérni a Legfelsőbb Bíróság hivatkozott ítéletében foglaltaktól, az abban írtakkal mindenben egyetértett. Pest Megye Főjegyzője által kiadott működési engedély a felperest a három tagintézményben is feljogosítja esti és levelező tagozatú oktatás végzésére. A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Közgyűlés Főjegyzője a tagiskolákra levelező tagozatú oktatás végzését engedélyezte, ez azonban nem rontja le a Pest Megye Főjegyzőjének működési engedélyét. A két közigazgatási szerv részben ellentétes tatalmú határozata a felperes terhére nem szolgálhat. 
[17]	Ezért tehát a Kúria a fentiekkel ellentétes alperesi és elsőfokú bírósági állásponttal nem értett egyet, és ítéletében az elsőfokú bíróság jogerős ítéletét, illetve az alperesi jogelőd határozatát hatályon kívül helyezte, és az alperest új eljárásra kötelezte. 
[18]	A Kúria rögzítette, hogy az új eljárás során az alperesnek a Kúria ítéletében foglaltaknak megfelelően kell döntenie, vagyis a (…) Tagiskolája tekintetében az esti oktatásra jogosultságot el kell fogadnia, és ennek következményeit szükséges levonnia. Ezt meghaladóan a hatályon kívül helyezéssel nem érintett elsőfokú határozat rendelkezései jogszerűek és megalapozottak. 
[19]	Az alperes 2015. december 17-én kelt 55172/2015/KOIR iktatószámon a megismételt eljárásban meghozta határozatát, melyben a felperesi fenntartó intézmény részére a Kúria döntésében foglaltakra tekintettel 16.619.720 Ft finanszírozási különbözetet, ezen összeg után 3.015.150 Ft igénybevételi kamatot, azaz mindösszesen 19.634.870 Ft-ot állapított meg, és elrendelte annak kiutalását. 
[20]	Az alperes határozata utalt a kúriai ítélet megállapításaira, arra, hogy a felülvizsgálati kérelem túlnyomó részben alaptalan volt, de a Kúria nem kívánt eltérni a Legfelsőbb Bíróság korábbi ítéletében foglaltaktól és kimondta, hogy Pest Megye Főjegyzője által kiadott működési engedély a fenntartót a három tagintézményben is feljogosította esti és levelező tagozatú oktatás végzésére. A másodfokú hatóságnak a három tagintézmény tekintetében az esti oktatás munkarendjére vonatkozó költségvetési, támogatási jogosultságot el kell fogadnia, és ennek következményeit levonni. Az alperesi határozat indokolási részében utalt a 15584/12/2014. számú, egyébként jelen per tárgyát nem képező elsőfokú végzésben foglaltakra, melyben a felperes 2014. március havi támogatásából 82.208.718 Ft fizetési kötelezettség, míg 2014. április havi támogatásából a felszámított 41.066.953 Ft késedelmi kamat, mindösszesen 123.275.671 Ft került levonásra. Az alperes határozata kimunkáltan tartalmazta a három tagintézmény tekintetében a normatív támogatás összegének alakulását 2002. január 1. és december 31. közötti időszakra, és az elfogadott létszám alapján megállapította, hogy a fenntartót az új elszámolás alapján többlettámogatás illeti meg a korábban terhére megállapított különbözet pedig visszafizetésre került. Így jelenleg tartozása nem áll fenn, ezért döntött a többlettámogatás kiutalásáról a másodfokú hatóság. 
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[21]	A határozattal szemben a felperes keresetet terjesztett elő, melyben kérte a határozat hatályon kívül helyezését. Az alperesi határozat jogszabálysértéseként előadta, hogy az alperesnek a Kúria ítélete alapján kellett meghoznia határozatát, de álláspontja szerint az alperes formailag és tartalmilag ennek nem tett eleget. Az alperes határozata a Ket. 105. §-ában foglaltakat sérti. Alperes másodfokú hatáskörben járt el, de tulajdonképpen egy új indokokat alig tartalmazó elsőfokú határozat keletkezett, amely megvalósítja a hatáskör elvonást. E körben sérti a Ket. 19. § (1) bekezdését. Kifogásolta, hogy a határozat meghozatalára több, mint egy év elteltével került sor, így előadta, hogy az elévülés kérdésköre ismételten felvetendő az Art. 164. § (1) bekezdésében foglaltakra is hivatkozva. A határozat meghozatalára határidőn túl került sor, így a Ket. 33. § (1) bekezdésében foglaltak szerint jogsértő a határozat. A tényállást nem tisztázta az alperes, e körben sérti a Ket. 50. § (1) bekezdését is. Hivatkozott arra, hogy időközben egy tájékoztatás megnevezésű 15584/14/2014. iktatószámú értesítéssel tájékoztatta a Magyar Államkincstár Budapesti és Pest Megyei Igazgatósága a fent rögzített összeg levonásáról. Nézete szerint jogerős határozatról legjobb esetben is a keresettel támadott határozat kézbesítése napjától, tehát 2016. január 18-tól lehet beszélni, így nem lehet szó késedelemről, ezért visszajár a már elvont normatív hozzájárulás és a támogatás egy része.
Az elsőfokú ítélet
[22]	Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította. Kifejtette, hogy jelen per tárgya kizárólag a Kfv.III.37.546/2014/5. számú kúriai ítélet, mint a Pp. 229. § (res judicata) tekintetében érdemben rendelkező ítélet nyomán meghozandó alperesi közigazgatási határozat, azaz az 55.172/2015/KOIR számú, 2015. december 17-i keltezésű határozat bírósági felülvizsgálata volt. A Kúria megjelölt jogerős ítélete tartalmát tekintve érdemben eldöntötte az ügyet azzal, hogy a felülvizsgálati kérelem kapcsán megállapította, hogy az túlnyomórészt alaptalan. E tekintetben tehát a Kúria kijelölte az alperes mozgásterét, a határozat hozatalára vonatkozó szempontokat, rögzítve, hogy az alperesnek a hivatkozott ítéletben foglaltaknak megfelelően kell döntenie. Előírta, hogy a (…) Tagiskola tekintetében el kell fogadni az esti oktatási jogosultságot, azonban a Kúria hivatkozott jogerős ítéletében más nyitva hagyott jogkérdést nem tartalmazott. Az alperesnek másról nem kellett, nem lehetett döntést hoznia, melyre tekintettel a Ket. 105. §-ban hivatkozott hatáskörelvonásra utaló felperesi hivatkozás nem megalapozott. A bíróság erre is tekintettel osztotta az alperes indokolását, hogy a Ket. 19. § (5) bekezdés tekintetében már nem volt lehetősége az alperesi hatóságnak más döntést hozni. 
[23]	A Ket. 50. § (1) bekezdésre való hivatkozás, mint a tényállás tisztázatlanságának alapja, nem áll fenn, figyelemmel a Kúria tárgyi ügyben hozott jogerős ítéletére, ugyanerre tekintettel az elévülés tekintetében a keresetben felvetett hivatkozás is alaptalan volt, hiszen a bíróság rögzítette, hogy jelen per tárgyát képező határozat a felperes javára támogatást ítélt meg, nem pedig fizetési kötelezettséget tartalmazott. A már korábban, a Kfv.III.37.546/2014/5. számú ítéletben is jogerősen megítélt, az elévülést érintő hivatkozások is alaptalanok voltak, az elsőfokú bíróság csupán visszautalt a Kúria ítéletére az Art. 164. § tekintetében, és épp így megalapozatlan volt a Ket. 44. §-t érintő felperesi hivatkozás is, mert az már nem is volt a jelen ügy tárgya.
[24]	A bíróság rögzítette, hogy a támadott alperesi határozat valóban nem rendelkezett arról, hogy helybenhagyja, megváltoztatja, vagy megsemmisíti a támadott elsőfokú határozatot, de az alperes nyilatkozata szerint azért nem, mert a Kúria az ügyet a Pp. 229. § alapján ítéletében érdemben (res iudicata) elbírálta, míg az alperes határozata a Ket. 72. §-ban foglalt formai feltételeknek (fejrész, rendelkező rész, indokolás, záró rész) egyértelműen megfelelt.
[25]	Jelen perben felülvizsgálni kért alperesi határozat rendelkező és indokolási részében tartalmazta azt, hogy az alperes határozatát a Kúria döntésére tekintettel hozta, kimunkáltan tartalmazta a (...) (...) és (...) Tagiskolák tekintetében elfogadott összegeket, és erre tekintettel került a pozitív előjelű támogatás megállapítása felperes javára.
[26]	A bíróság rögzítette, hogy a felperes által kifogásolt közel 82.000.000 Ft összegű támogatás és 41.000.000 Ft kamat levonása, melyről az alperes külön végzésben rendelkezett ennek a pernek nem volt a tárgya, a bíróságnak ebben nem kellett állást foglalnia. A bíróság rögzítette, hogy a hivatkozott eljárási határidő túllépése a felperes keresetére és jelen perre nézve érdemi kihatással nem volt, a felperest a határozatban jogerősen megállapított támogatás megillette.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[27]	A jogerős ítélettel szemben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, kérte megállapítani, hogy az elsőfokú ítélet jogszabálysértő, annak megváltoztatását, és a keresetnek helyt adva az alperesi határozat hatályon kívül helyezését. 
[28]	Nézete szerint a bíróság részben helytelenül feltárt tényállás alapján jogszabálysértő döntést hozott. Részletesen ismertette a felülvizsgálati kérelem az előzményi tényállást, majd pedig rámutatott, hogy a felülvizsgálni kért ítélet nem jeleníti meg, hogy az alperes jogelődje 2004. március 9. napján határozathozatal nélkül vonta el az általa vélt, az ellenőrzésből következő befizetési kötelezettségeket, valamint nem tartja az ítélet tárgyának, és nem is foglalkozik a  késedelmi pótlék problémakörével. 
[29]	Helyesen állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy a Kúria ítélete alapján az új eljárás során az alperesnek a Kúria, mint felülvizsgálati bíróság Kfv.III.37.546/2014/5. számú ítéletében foglaltaknak megfelelően kellett döntenie, ugyanakkor félreértelmezte a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránti eljárásokban érvényes kasszációs jogkört, ugyanis azáltal, hogy a Kúria ítéletével az alperesi határozatot hatályon kívül helyezte megállapítható, hogy az elsőfokú hatóság határozata és az ez ellen benyújtott fellebbezés él. A fellebbezés alapján kellett volna meghozni az alperesi határozatot. Az alperes formailag, tartalmilag ennek nem tett eleget. A határozat rendelkező részében nem esik szó az elsőfokú határozatról, annak helybenhagyásáról, megváltoztatásáról vagy megsemmisítéséről. A fellebbezésben foglalt indokok elfogadásáról, vagy megcáfolásáról, amely súlyosan sérti a Ket. 105. §-át, és megvalósítja a hatáskör elvonást. A megismételt eljárás során persze a Kúria döntése köti a másodfokú hatóságot, de érdemben akkor is el kellett volna bírálni a fellebbezésben foglaltakat.
[30]	Kifejtette továbbá a felperes, hogy az 51172/2015/KOIR számú határozat meghozatalára több, mint egy év elteltével került sor anélkül, hogy az eltelt időben érdemi eljárás folytatásáról tudomás lett volna. Így újra kénytelen felvetni az elévülés kérdéskörét.
[31]	Az ellenőrzési eljárás 2003. november 17-én kezdődött, így az eljárás megindítása és a 2009. április 15-én kelt és 2009. április 16. napján kézhez vett elsőfokú nem jogerős határozat meghozatala között öt évnél több idő telt el. A hatóság mulasztása nem jelentheti azt, hogy egy ellenőrzés bármeddig, akár öt éven túl is elhúzódhat. Hivatkozott e körben a Kfv.V.35.422/2011/10. számú, 2012. május 24. napján kelt végzésre, a Ket. 150. §-ára, az Art. 164. §-ára, melyre tekintettel a társaságon követelt összeg elévülés okán nem hajtható be. Nem lehet úgy értelmezni a jogszabályt, hogy az alperesnek bármennyi idő rendelkezésére állt volna a kúria döntés alapján egy másodfokú határozat meghozatalára. Ezzel szemben, ha az alperes késedelem nélkül intézkedik a késedelmi pótlék nem kerül elvonásra, továbbá előbb jutott volna hozzá a felperes az őt megillető összeghez. Amennyiben a felülvizsgálni kért határozat alkalmas is lenne a másodfokú határozat, mint fellebbezést elbíráló határozat szerepének betöltésére, annak összegszerűsége a késedelmi kamat tekintetében szintén jogszabályellenes, ebből következően a tényállás tisztázatlansága is megvalósult, azaz a Ket. 50. § (1) bekezdésének sérelme. 
[32]	A felülvizsgálni kért bírósági döntés kizárólag a res iudicata-t említette ennek cáfolataként, illetve jelezte, hogy a késedelmi kamat nem lehet a per tárgya, hiszen az korábban végzéssel került megállapításra. Azt az ellentmondást azonban nem tárta fel, hogy ha a jogerő nem következett be a Kúria döntése alapján jogszerűen, akkor a végzés kibocsátásának sem volt alapja, és az elszámolásnál legalább e körülményt figyelembe kellett volna venni. Azáltal, hogy a fellebbezés érvei nem érintődtek, így a tényállás tisztázása sem valósult meg. Jelen eljárásban felülvizsgálni kért ítélet ezen érvet nem tárgyalja. 
[33]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte.
A Kúria döntése és jogi indokai
[34]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem megalapozott.
[35]	A Pp. 275. § (1)-(2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között dönt. A felülvizsgálat tárgya az elsőfokú jogerős ítélet jogszerűségének megítélése. A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben foglaltak okokból nem jogszabálysértő. 
[36]	A Ket. 109. § (4) bekezdése szerint a hatóságot a közigazgatási ügyekben eljáró bíróság határozatának rendelkező része és indokolása köti, a megismételt eljárás és a döntéshozatal során annak megfelelően jár el.
[37]	A Kúria rámutat, hogy az elsőfokú bíróság helyesen vizsgálta a kereseti kérelem keretei között kizárólag azt, hogy az alperes eleget tett-e a Kúria Kfv.III.37.546/2014/5. számú ítéletében foglaltaknak. Azt tartotta szem előtt, hogy a hatóságot köti a bíróság ítéletében foglalt iránymutatás. A Kúria az elsőfokú bíróság érveit osztotta, és az elsőfokú ítélet indokolásának ismétlése nélkül a felülvizsgálati kérelemben foglaltakra tekintettel arra mutat rá, hogy az alapügyben a felülvizsgálat tárgyát képező 14889-5/2009. számú másodfokú határozatot az elsőfokú bíróságok, valamint a Kúria (több tanácsa) több lépcsőben bírálták el. 
[38]	A Kúria a Kfv.V.35.422/2011/10. számú végzésében azt rögzítette, hogy a rendelkezésre álló iratok alapján nem állapítható meg olyan, az ügy érdemi eldöntésére kiható lényeges eljárási jogszabálysértés, ami alapot adhatna a határozatok hatályon kívül helyezésére és új eljárás elrendelésére, ezért a Kúria ebben a döntésében az elsőfokú bíróságnak az új eljárásra adott útmutatásában azt írta elő, hogy az ügyben érdemben kell döntést hoznia a keresettel támadott határozat jogszerűsége vagy jogszerűtlensége tárgyában. A Kúria tehát ezen döntésében az eljárási kérdések további vitatását zárta ki. 
[39]	A megismételt eljárásban meghozott, a felperes keresetét elutasító elsőfokú ítéletet pedig a Kúria Kfv.III.37.546/2014/5. számú döntése a lényegi tartalmát tekintve túlnyomórészt helybenhagyta, azaz a felülvizsgálati kérelmet nagyobb részt alaptalanak találta, rámutatva, hogy a másodfokú hatóságnak már csupán a három tagintézmény vonatkozásában kellett az eljárást lefolytatnia, az elsőfokú határozat nem érintett részei jogszerűek, megalapozottak. A tárgybani ügy tehát - a három tagintézményre vonatkozó támogatás kivételével - ezen 2014-es kúriai ítélettel (ítélt dologként) véglegessé vált, lezárult. A Kúria ezen döntése tehát az anyagi jogi kérdések további vitatását zárta ki (a három tagintézmény kivételével). 
[40]	A Kúria ítéletéből nem következik, hogy a hatóságnak a megismételt eljárásban az elsőfokú határozattal szembeni fellebbezést el kellett volna bírálnia, az utasítás erre egyáltalán nem terjedt ki, és az ítélet tartalmából sem következik. Helytelenül értelmezte a felülvizsgálati kérelmében a felperes a Ket. 105. §-ának alkalmazhatóságát, valamint alaptalanul hivatkozott a hatáskör elvonásra. E körben az alperes és az elsőfokú bíróság is helyesen mutatott rá, hogy az új eljárásra vonatkozóan a Kúria iránymutatása alapján a másodfokú hatóságnak a három tagintézmény tekintetében az esti oktatásra jogosultságot kellett elfogadnia, és ennek következményeit levonnia. A másodfokú hatóságnak az ezzel kapcsolatos határozatot kellett meghoznia, és csak ebben a kérdésben kellett döntenie, a Kúria iránymutatása alapján. Nem kellett tehát vizsgálni a korábbi elsőfokú határozatot, illetve a felperes fellebbezését, hiszen azok felülvizsgálatát a bíróságok már elvégezték. 
[41]	A Kúria 2014-ben hozott ítéletével lezárt, már elbírált kérdéskörök tekintetében az elévülés nem merülhetett fel, ezekre nézve az új eljárás már nem folyt, az nem vonatkozott. A Kúria csupán a három tagintézménnyel összefüggő új eljárás lefolytatása miatt döntött az ítéletében foglaltak szerint, amely pedig a felperesnek kedvező döntés meghozatalára irányult, és ez meg is történt. Az alperesi határozat a felperes javára összesen 19.634.870 Ft finanszírozási különbözetet állapított meg, és előírta annak kiutalását felperes számlájára.
[42]	A felperes ezen kedvező határozati rendelkezéssel kapcsolatos, és már - új döntésként érdemben - csak erről szóló másodfokú határozat ellen indított bírósági eljárásban kívánta vitatni az ügy érdemét érintő teljes megelőző eljárást, valamint a külön eljárásban realizált végrehajtási kérdéseket, és a rá nézve hátrányos kötelezés alól mentesülni, de mindez ismételten, illetve jelen eljárásban már (illetőleg egyáltalán) nem vitatható. Helyesen foglalt állást az elsőfokú bíróság, hogy a Kúria döntésével lezárt kérdéskörökben, és azokkal összefüggésben az elévülés tekintetében is, a Kúria már állást foglalt, és az a körülmény, hogy a megismételt eljárásban meghozott másodfokú határozat az ügyintézési határidőn túl született, legfeljebb a Ket. szerinti eljárási jogszabálysértés megállapítására adhat alapot, mely azonban az ügy érdemére kihatással nem volt. Ez tehát önmagában hatályon kívül helyezést nem alapozhatna meg, ami egyébiránt a kizárólag a felperes javára szóló megállapításra tekintettel nehezen is lenne értelmezhető.
[43]	Az elsőfokú bíróságnak a kereseti kérelem keretei között azt kellett kontrollálnia, hogy azon útmutatásnak, melyet a Kfv.III.37.546/2014/5.  ítélet a megismételt eljárásra adott, az alperesi hatóság eleget tett-e. Ezt pedig kielégítő ítéleti indokolással ellátva találta fennállónak az elsőfokú bíróság. Az ítélet 9. oldal 4.-6. bekezdéseiben lényegében minden felperesi felvetésre megválaszolt, helyesen mutatva rá, hogy a Ket. 50. § szerinti tényállás tisztázási kötelezettség megsértése nem merült fel, az alperes a Kúria ítéletének tett eleget, mint ahogy nem volt alapos a keresetben megjelölt és a fentiekben már kifejtett többi jogszabálysértés sem, a határozat pedig kielégítette a Ket. 72. §-ban foglalt formai követelményeket is. A jogosulatlan támogatások levonásáról külön végzést hozott az alperes, ami nem képezte jelen eljárás tárgyát, így nem járt el jogsértően a bíróság, hogy annak érdemi vizsgálatát mellőzte.
[44]	Mindezekre tekintettel a Kúria az elsőfokú jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
[45]	Észlelte a Kúria, hogy az elsőfokú bíróság ítéletének fejrészében az alperes megjelölése pontatlanul történt, az - amint azt a felperes helyesen jelölte meg - az Emberi Erőforrások Minisztere, mivel hatáskörében eljárva a másodfokú határozatot ő hozta. A Kúria ennek megfelelően az alperes megjelölését pontosította.
A döntés elvi tartalma
[46]	A közigazgatási hatóságot a megismételt eljárásban a bíróság ítéletének rendelkező része és indoklása egyaránt köti, annak megfelelően köteles eljárni. 
[47]	Az új eljárásban hozott határozat elleni bírósági eljárásban nem vitathatók ismételten a korábbi eljárásban elbírált, véglegesen lezárt és az új eljárás tárgyát nem képező körülmények, kérdések.
Záró rész
[48]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el. 
[49]	A Kúria a Pp.78. § (1) bekezdése alapján kötelezte a felperest az alperes javára perköltség megfizetésére.
[50]	Az illetékekről szóló 1990. évi XVIII. törvény (Itv) 5. § (1) bekezdés m) pontjára tekintettel és a költségmentességről szóló 6/1986 (VI.26) IM rendelet 14. § alapulvételével a le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.
[51]	Az ítélet ellen a Pp. 271. (1) bekezdés e) pontja alapján nincs helye felülvizsgálatnak.

Budapest, 2018. október 16.

Dr. Kovács András s.k. a tanács elnöke, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet s.k. előadó bíró, 
Dr. Fekete Ildikó s.k. bíró