A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.VI.37.671/2016/8.

A tanács tagjai: Dr. Sperka Kálmán a tanács elnöke, Dr. Mudráné Dr. Láng Erzsébet előadó bíró, Dr. Sugár Tamás bíró
	
A felperes: felperes neve (felperes címe)

A felperes képviselője: Dr. ... ügyvéd 
	
Az alperes: alperes neve (alperes címe)

Az alperes képviselője: ... főosztályvezető

Alperesi beavatkozók: Alperesi beavatkozó 1 I. rendű 
		Alperesi beavatkozó 2 II. rendű 

Alperesi beavatkozók képviselője: Dr. ... ügyvéd
	
A per tárgya: telekalakítási ügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: a felperes

A felülvizsgálati kérelem száma: 16.

Az elsőfokú bíróság neve, határozatának kelte és száma: Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2016. április 26-én kelt 13.K.27.576/2015/15. számú ítélete
Rendelkező rész 
A Kúria a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 13.K.27.576/2015/15. számú ítéletét hatályon kívül helyezi, az alperes 800001/2015. számú határozatát - az elsőfokú határozatra is kiterjedően - hatályon kívül helyezi és az elsőfokú hatóságot új eljárásra kötelezi.
A kereseti és felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Felperes tulajdonát képezi a győrújbaráti ... hrsz.-ú ingatlan, míg a beavatkozók tulajdona az ezzel szomszédos ... hrsz.-ú belterületi ingatlan ½ - ½ arányban. A felek között a Győri Járásbíróság előtt folyó polgári perben a felperes az ingatlanára a beavatkozók által létesített kerítés eltávolítását kérte, míg a beavatkozók viszontkeresetükben az érintett 243 négyzetméteres területre tulajdoni igényt támasztottak. A Járásbíróság a perben a beavatkozókat telekalakítási engedély csatolására hívta fel.
[2]	Az elsőfokú ingatlanügyi hatóság - megismételt eljárásban - a telekalakítási kérelmet elutasította, mivel az elsőfokú szakhatóságként eljáró Győrújbarát Község Jegyzője a telekalakításhoz nem járult hozzá. hivatkozása szerint ugyanis az érintett terület az Önkormányzat 8/2005. (VI.22.) rendelete (a továbbiakban: HÉSZ) szerint kereskedelmi szolgáltató gazdasági övezetbe (a továbbiak: GKSZ) tartozik, ahol a legkisebb telekméret 1500 négyzetméter, továbbá a telekalakításról szóló 85/2000. (IX.8.) FVM rendelet (a továbbiak: R1.) 3. § (1) bekezdése szerinti feltétel sem teljesült, mivel a kialakítandó ... hrsz.-ú terület nem közelíthető meg közvetlenül köz- vagy magánútról.
[3]	A fellebbezés nyomán eljárt alperes neve Földhivatala, alperesi jogelőd (továbbiakban: alperes) megkereste a másodfokú építésügyi szakhatóságot, mely szerv az elsőfokú szakhatósági véleményt módosította. Kifejtette, hogy a telekalakítással érintett ingatlan tervezett véderdő felhasználási egységbe tartozik. Az ingatlanok közötti telekhatáron a szabályozási tervlap beépítésre szánt és beépítésre nem szánt övezetek közötti határvonalat jelöl, amiből egyértelműen következik, hogy a kialakuló ingatlan nem lehet GKSZ jelű építési övezet, továbbá a HÉSZ 17. §-a a véderdőre vonatkozó legkisebb telekméretre előírást nem tartalmaz, a kérelem tehát a HÉSZ előírásaiba nem ütközik. Erre tekintettel az alperes 800006/4/2012. számú határozatával az elsőfokú döntést megváltoztatva a telekalakítási kérelemnek helyt adott. Rögzítette, hogy egyébiránt a telekalakítás úgyis csak akkor fog megvalósulni, ha a tulajdonjog kérdésében a bíróság a kérelmező javára dönt. Ebben az esetben ugyanakkor a ... hrsz.-ú ingatlan tulajdonjogi értelemben a ... hrsz.-ú ingatlan sorsát fogja osztani, természetben együttesen használják, így a megközelítése is biztosított lesz. 
[4]	A felperes keresetére eljárt Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság K.26.928/2013/11. számú ítéletével a határozatot új eljárás elrendelése mellett hatályon kívül helyezte, rögzítetve, hogy abban helytállóan foglalt állást az alperes, hogy a kialakítandó terület nem tartozik GKSZ övezetbe, továbbá a véderdő területre nincsen minimális telekméret meghatározva, ugyanakkor jogilag lényeges  körülmény, hogy telket csak úgy lehet kialakítani, ha a kialakuló telek közterületről köz- vagy magánútról gépjárművel közvetlenül megközelíthető. Miután tehát az R1. 3. § (1) bekezdése egyértelmű feltételt szab a megközelíthetőség vonatkozásában, ez alól a felek közötti tulajdonjogi vita sem mentesíthet. Az alperesnek a telekalakítási kérelmet önmagában kellett műszaki szempontból vizsgálnia, és mivel a ... hrsz.-ú ingatlan köz- vagy magánútról nem megközelíthető, ez az engedélykérelem pozitív elbírálásának akadályát képezte.
[5]	A megismételt eljárás során a telekalakítási kérelmet az első- és másodfokú hatóság is elutasította, melynek bírósági felülvizsgálatát az ügyfelek nem kérték. A beavatkozók ugyanakkor a saját tulajdonukban álló ... hrsz.-ú ingatlan megosztására terjesztettek elő kérelmet, melyre az engedélyt meg is kapták. Az ingatlant három részre osztották, amelyek közül a ... hrsz.-ú ingatlan úgynevezett „kivett közforgalom elől elzárt magánút" feltüntetést kapott. A ... hrsz.-ú ingatlanból kialakuló ... hrsz.-ú ingatlan ennél fogva a ... hrsz.-ú ingatlanon keresztül közterületről is megközelíthető. Ezután az elsőfokú hatóság a beavatkozók kérelmére a telekalakítási engedélyt megadta, engedélyezte a Győrújbarát külterület, ... hrsz.-ú ingatlanból a Győrújbarát külterület, ... hrsz.-ú „repülőtér" megnevezésű és a Győrújbarát külterület ... hrsz.-ú „major" megnevezésű ingatlanok kialakítását.
[6]	A fellebbezés nyomán eljárt alperes 800001/2015. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Figyelemmel a másodfokú építésügyi és légügyi szakhatóság véleményére is, fenntartotta korábbi, a bíróság által is megerősített okfejtését, továbbá hivatkozott arra, hogy az időközben létrejött „kivett közforgalom elől elzárt magánút" már biztosítja a megközelítést, a fellebbezésben kifogásolt „nyeles telek" tekintetében pedig arra utalt, hogy a kialakítandó új ingatlan „kivett major" művelési ágú, így irreleváns a nyeles telek mikénti szabályozására történő hivatkozás. A ... hrsz.-ú ingatlanon található repülőtér üzemét pedig a tervezett telekalakítás nem befolyásolja.
	A kereseti kérelem
[7]	A felperes keresetében egyrészről hivatkozott az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiak: Étv.) 23. § (1) bekezdésére, mert építmények csak akkor létesíthetők az ingatlanon, ha az erdő védelmi rendeltetésének betöltését nem zavarja. A kialakítani engedélyezett ingatlan lényegében egy nyomvonal, ami lehetetlenné teszi az ingatlan eredeti funkciója betöltését. Másrészről az átminősítésig a művelési ág továbbra is repülőtér lenne, de arra nem alkalmas a terület. Harmadsorban a ... hrsz.-ú ingatlan régészeti lelőhelynek minősül, ezért be kellett volna vonni szakhatóságként a Kormányhivatal Kulturális Örökségvédelmi Irodáját. 
[8]	Az alperes a kereset elutasítását kérte. Az alperes pernyertessége érdekében a telekalakítást kérelmezők a perbe beavatkoztak.

Az elsőfokú ítélet

[9]	A Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság jogerős ítéletével a keresetet elutasította. A bíróság megkereste alperes neve Győri Járási Hivatal Építésügyi és Örökségvédelmi Osztályát, mint örökségvédelmi hatóságot, amely arról tájékoztatta a bíróságot, hogy az érintett ingatlan régészeti lelőhely, a telekalakítási eljárás időpontjában hatályos jogszabályi rendelkezések az örökségvédelmi hatóságot szakhatóságként jelölték meg, de 2015. április 1. után hatályba lépett jogszabályváltozások alapján az örökségvédelmi hatóság már nem szakhatóságként vesz részt az eljárásban. Ehhez képest is rögzítette azon álláspontját, hogy a telekalakításnak örökségvédelmi akadálya nincs.
[10]	A bíróság felhívta az Étv. 23. § (1), (2) bekezdését, 24. § (1) bekezdését, az R1. 3. § (1) bekezdését, továbbá a 338/2006. (XII.23.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R2.) 17/A. § (1) bekezdését, 17/C. § (1) bekezdését, és rögzítette, hogy a másodfokú jogerős határozat a keresetben felhozott okokból nem jogszabálysértő. Hangsúlyozta, nem lehet figyelmen kívül hagyni az előzmény eljárásokban történteket. Különös tekintettel a K.26.928/2013/11. számú jogerős ítéletében foglaltakra, amely szerint a másodfokú építésügyi szakhatósági vélemény, az arra alapozott alperesi döntés mindenben jogszerű volt, kizárólag a telek megközelíthetőségének hiánya miatt került hatályon kívül helyezésre a telekalakítást engedélyező alperesi határozat. Azóta ugyanakkor a ... hrsz.-ú ingatlan megosztásával ez a probléma megoldódott, mert az érintett terület közterületről úton megközelíthető. Tény, hogy a ... hrsz.-ú 243 négyzetméter alapterületű ingatlanon egy kerítés húzódik, de a telekalakítás tekintetében sem a korábban eljárt hatóságok, sem a bíróság ezt nem találta jogsértőnek, erre korábban a felperes nem is hivatkozott. Rámutatott a bíróság, hogy a véderdő övezetben építmény elhelyezése egyébként nem kizárt. A véderdő elhelyezésére nem önmagukban az egyes ingatlan-nyilvántartásilag elkülönülő önálló ingatlanok, hanem az egész övezet szolgál. A légügyi szakhatóság másodfokú eljárása és állásfoglalása részletesen vizsgálta a kialakítandó ... hrsz.-ú „repülőtér" megnevezésű ingatlan repülőtérként való működtetését a telekmegosztás után. Ennek eredményeképpen jutott arra, hogy a tervezett telekalakítás nem korlátozza a légi közlekedést, illetve a repülőtéri létesítmények működését.
[11]	A régészeti lelőhellyel kapcsolatban a bíróság rámutatott, miszerint tény, a kérelem benyújtásakor az örökségvédelmi hatóságnak még valóban szakhatóságként kellett volna eljárnia, és a bevonására nem került sor. Azonban az időközbeni jogszabályváltozásra tekintettel az örökségvédelmi hatóság az ügyben már nem vesz részt szakhatóságként, ezért a hivatal megkeresésének elmulasztása az ügy érdemére kiható szabálysértésnek nem tekinthető, egyébként pedig a bíróság megkeresésére adott válasza ismeretében a telekalakításnak örökségvédelmi szempontból sem lett volna akadálya. Mindebből következően az eljárt hatóságok helyesen döntöttek a telekalakítás engedélyezéséről.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[12]	A jogerős ítélettel szemben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet. Az ítélet megváltoztatását és mindkét fokú határozat hatályon kívül helyezését kérte. Hivatkozott az Étv. 23. § (1) bekezdésére, mely értelmében telket csak úgy szabad alakítani, hogy az a terület rendeltetésének megfelelő használatra alkalmas legyen. Sem az első-, sem a másodfokú közigazgatási eljárásban sem a bírósági eljárásban nem történt meg annak vizsgálata, hogy a kialakítandó 150 méter hosszú és 1,5 méter széles ingatlan miképpen szolgálja majd akár a véderdő funkciót, akár a repülőtér funkciót, akár az alperesi beavatkozók által megjelölt major funkciót. A tényállás tehát ebben a körben feltáratlan maradt, ami sérti a Ket. 50. § (1) bekezdését. 
[13]	Valótlan az a megállapítás, hogy a véderdő elhelyezésére nem önmagukban az egyes ingatlanok, hanem az egész övezet szolgál. A HÉSZ 17. § (3) bekezdése értelmében az OTÉK 32. §-a szerinti építmények, így a 32. § 1) pontjában írt nyomvonal jellegű építmények, csak akkor létesíthetők, ha az erdőt védelmi rendeltetésének betöltésében nem zavarják.  Sem az alperes, sem az alperesi beavatkozók a per során azt nem tették vitássá, hogy az ingatlan annak keskenysége, illetve azon található betonkerítés miatt a véderdő funkciót a későbbiekben nem töltheti be. Az ügyben eljárt hatóságok és a bíróság a tényállást nem tisztázták. 
[14]	Ezen túlmenően a Pp. 206. § (1) bekezdésébe ütközően iratellenesen idézte az alperes az örökségvédelmi kérdésekben eljáró elsőfokú „szakhatóságnak" a perben beszerzett nyilatkozatát. A hatóság ugyanis a hozzájárulást ahhoz a feltételhez kötötte, hogy vizsgálni kell a telekalakítás eredményeképpen biztosítható-e a régészeti lelőhely védelme. Mivel ezt az eljárás során senki nem vizsgálta, a tényállás tisztázatlan. 
[15]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. Az örökségvédelmi felvetésre úgy reflektált, hogy az ingatlan-nyilvántartásban az ingatlanok tulajdoni lapján nem szerepelt a védettség, így arról telekalakítási hatóságként nem volt tudomása, és a felperes e tényre már csak jelen eljárásban, a bírósági szakban hivatkozott. Alperesi beavatkozók szintén az ítélet hatályában fenntartását indítványozták.
A Kúria döntése és jogi indokai
[16]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint részben alapos.
[17]	A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 275. § (1) és (2) bekezdése szerint a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a felülvizsgálati kérelem keretei között, a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A felülvizsgálati eljárásban felülmérlegelésnek helye nincs. A felülvizsgálat tárgya az elsőfokú jogerős ítélet jogszerűségének megítélése.
[18]	A Kúria hangsúlyosan mutat rá, hogy az alperes jelen ügyben releváns, vizsgálat tárgyát képező határozata meghozatalát több hatósági és ezeket felülvizsgáló bírósági eljárás előzte meg. Helyesen hivatkozott az elsőfokú bíróság arra, hogy az ezen eljárásokban tett megállapításokat, az eljárások adatait nem lehetett figyelmen kívül hagyni. Ki kell emelni az előzményi K.26.928/2013/11. számú jogerős ítéletét, amely a telekalakítást engedélyező határozattal szembeni kereseti kérelem valamennyi felvetését vizsgálta, és kizárólag a köz- vagy magánútról való közvetlen megközelíthetőség hiánya miatt helyezte hatályon kívül a határozatot, egyebekben a keresetet nem találta alaposnak. A megismételt eljárást a Ket. 109. § (4) bekezdésében foglaltak betartása mellett folytatta le a közigazgatási szerv. A korábban jogerős ítélettel érdemben elbírált kereseti kérelmek kapcsán jogszabálysértésre alappal a felperesek nem hivatkoztak.
[19]	A felperes a telekalakítást engedélyező határozat ismételt bírósági felülvizsgálatára irányuló keresetében a korábbiakhoz képest új kérelmi elemekre is hivatkozott, melyeket az elsőfokú bíróság pontonként megválaszolt. A kerítés létének a terület véderdő, illetve repülőtér funkciójával kapcsolatos összefüggése tárgyában a Kúria osztotta az elsőfokú bíróság ítéletében kifejtett érvrendszerét, azt megismételni nem kívánja. Az ingatlanügyi hatóság eljárásában nem lehetett jogilag releváns körülmény, hogy a telekalakítás engedélyezését a kérelmező milyen egyéb szándékkal terjesztette elő, illetve adott esetben a célja a kerítés legalizálása volt, avagy sem. A felperes által előadott általános hivatkozások - a feltárt tények, adatok ismeretében - a jogerős ítélet Étv. 23. § (1) bekezdésének a HÉSZ 17. § (1)-(3) bekezdésén keresztül az OTÉK 32. § 1) pontjának sérelmét nem eredményezhetik.
[20]	Annyiban alapos ugyanakkor a felperes felülvizsgálati kérelme, hogy az elsőfokú hatósági eljárásba be kellett volna vonni szakhatóságként az akkor hatályos Korm. rendelet (R.2) alapján a területileg illetékes járási hivatal építésügyi és örökségvédelmi hivatalát, illetve a másodfokú eljárásban a területileg illetékes megyei kormányhivatal szakigazgatási szerveként működő építésügyi és örökségvédelmi hivatalát, ez azonban elmaradt. 
[21]	Tény, hogy erre a felperes már csak a bírósági eljárásban hivatkozott, ami hiányosságot a bíróság hivatalból pótolt a peres eljárásban. Figyelemmel volt arra, hogy időközben hatályba lépett 7/2015. (III.31.) MVM utasítás, a Fővárosi és Megyei Kormányhivatalok Szervezeti és Működési Szabályzatáról, melynek 25. § (1) bekezdése 2015. április 1-jétől úgy rendelkezett, hogy a kormányhivatal járási hivatalai a hatósági feladat ellátás során felmerülő szakkérdés vizsgálatában kötelesek együttműködni egymással és a kormányhivatal szervezeti egységeivel, szem előtt tartva az ezen időponttól bekövetkezett jogszabályon alapuló szervezeti változásokat. Lényegében erre tekintettel már csak a szervezeti egységek nyilatkoztatása szükséges, nem minősül az örökségvédelmi hivatal szakhatóságnak. A bíróság e nyilatkozatot szerezte be.
[22]	Megjegyezendő, hogy a védettség jogszabályon alapul, annak ingatlan-nyilvántartásbeli bejegyzésének elmaradása (figyelemmel deklaratív voltára is) nem változtat az ingatlanügyi hatóság eljárási jogi kötelezettségein. 
[23]	A Kúria rögzíti, hogy a szakkérdésben való közreműködés a közigazgatási hatósági eljárásban kötelező, az együttműködési kötelezettség teljesítése, a szakkérdésben tett nyilatkozat megadása - ha az a közigazgatási eljárásban elmaradt - a bírósági eljárásban nem pótolható, mert a bíróság ezzel hatáskört vonna el. Láthatóan a bíróság pergazdaságossági szempontokra figyelemmel, a tényállás kiegészítésével, az ügyet érdemben kívánta lezárni, ami eljárásjogi szempontból nem volt helytálló, ugyanis nem csak ezen egyedi ügynek a tényállását, az ügy befejezhetőségét kell szem előtt tartani, hanem azt, hogy a hatáskör elvonás általános jogbizonytalansághoz vezethet. 
[24]	Annak sincs jelentősége, hogy azért maradt el a szakkérdésben való együttműködés, mert annak szükségességéről nem volt az alperesnek tudomása. Olyan eljárási kérdésről van szó, aminek a konkrét ügy megoldásán túlnyúló elvi jelentőségű, speciális következménye van. Amennyiben pedig felmerülne a felperes perelhúzó magatartásának szándéka, annak következményeit a vonatkozó perrendi előírások betartása mellett a bíróság értékelheti.
[25]	A fentiek okán a Kúria az elsőfokú ítéletet és mindkét fokú határozatot hatályon kívül helyezte azzal, hogy az elsőfokú hatóság a megismételt eljárásban, figyelemmel az időközben történt jogszabályváltozásra, szerezze be az örökségvédelmi szakkérdésben az illetékes társszerv állásfoglalását, azt értékelje, és annak figyelembevételével hozzon új döntést a telekalakítás kérdésében, szem előtt tartva, hogy a Kúria csak ebben az eljárási jogi kérdésben találta megalapozottnak a felülvizsgálati kérelmet.
[26]	Ezért a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdés alkalmazásával rendelkezett az elsőfokú ítélet és mindkét fokú határozat hatályon kívül helyezéséről és az elsőfokú hatóság új eljárásra kötelezéséről.
A döntés elvi tartalma
[27]	A szakhatósági hozzájárulást a bíróság a saját eljárásában hivatalból akkor sem pótolhatja, ha jogszabály-változás következtében a véleménynyilvánító szerv már nem minősül szakhatóságnak, csupán az együttműködési kötelezettsége keretében kell nyilatkozatot tennie. 
Záró rész
[28]	A perköltségről a Kúria a Pp. 271. § (1) bekezdés értelmében alkalmazandó 78. § (1) bekezdés szerint rendelkezett, kötelezte az alperest a felperes felülvizsgálati eljárásban felmerült perköltsége megfizetésére.
[29]	A le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a költségmentességről szóló 6/1986 (VI.26.) IM. rendelet alapján az állam viseli.
[30]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a Pp. 271. § (1) e) pontja zárja ki.
Budapest, 2016. november 30.
Dr. Sperka Kálmán s.k. a tanács elnöke, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet s.k. előadó bíró, Dr. Sugár Tamás s.k. bíró
A kiadmány hiteléül:
tisztviselő