A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 			Kfv.III.37.653/2018/5.

A tanács tagjai: 			dr. Kovács András a tanács elnöke
			dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet előadó bíró
			dr. Vitál-Eigner Beáta bíró
	
A felperes: 			(...)
	
A felperes képviselője: 	Izsó és Tóth Ügyvédi Iroda

Az alperes: 			Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

Az alperes képviselője: 	(...) jogtanácsos
	
A per tárgya: 	közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.30.083/2018/4.
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.30.083/2018/4. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a Kúria a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A vietnami állampolgárságú felperes 2017. május 23-án nyújtotta be összevont kérelmezési eljárás keretében munkavállalás célú tartózkodási engedély és tartózkodási engedély átvételére jogosító vízum kiadása iránti kérelmét Magyarország Hanoiban működő külképviseletén. A konzuli interjú során előadta, hogy barátja ajánlotta be kézi csomagoló munkakörbe egy állásra, ő fog majd neki segíteni a magyarországi munkavégzés során.
[2]	A Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatósága (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) 2017. július 21-én kelt 106-1-46655/4/2017-T számú határozatával a munkavállalási célból benyújtott tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmet elutasította. Rögzítette, hogy a szakhatósági állásfoglalásában Budapest Főváros Kormányhivatalának Foglalkoztatási Főosztálya a felperes munkavállalását támogatta a (...) Kft. foglalkoztatónál, kézi csomagoló munkakörben. Az elsőfokú hatóság 2017. június 27-én helyszíni ellenőrzést tartott a munkavégzés helyeként megjelölt (…) szám alatt. Az ipartelepen munkavégzés folyt, a céget képviselő B.I. nyilatkozata szerint a Kft. több, mint 40 munkavállalót foglalkoztat, akik jelenleg mind magyar állampolgárok. A csomagolói munka szaktudást nem igényel, folyamatban van egyébiránt olyan vietnami állampolgárok felvétele, akik minimális szinten beszélik a magyar nyelvet, így a kommunikációban segédkezni tudnak.
[3]	Az adatok, információk alapján az elsőfokú hatóság úgy ítélte meg, hogy életszerűtlen olyan külföldi munkavállalók foglalkoztatása, akik nem beszélik a munkáltató és a jelenlegi munkavállalók által is beszélt nyelvet. A cég jelenleg végrehajtási eljárás alatt áll, így bizonytalan az ügyfél foglalkoztatottsága. A cég képviselője szerint három munkarendben dolgoznak, míg az ügyfél elmondása szerint a munkaidő reggel 9-től délután 17 óráig tart. Mindezekre tekintettel az elsőfokú hatóság a kérelmező magyarországi tartózkodását munkavállalás céljából nem fogadta el igazoltnak, a kérelmet elutasította.
[4]	A felperes fellebbezése nyomán eljárt alperes 2017. október 10-én kelt 106-T-35273/2/2017. számú határozatával a fellebbezést elutasította, az első fokú döntést helybenhagyta. Kiemelte, hogy az ügyfél kérelmét az ügyben feltárt egyedi körülmények alapján bírálták el. A fellebbezésben hivatkozott nemzetgazdasági miniszteri közlemény szomszédos országbeli állampolgárok magyarországi munkavállalását kívánja elősegíteni, vietnami állampolgárokra nem vonatkozik. Életszerűtlennek minősítette, hogy egy 40 év körüli életkorú személy, aki saját elmondása szerint sohasem dolgozott korábban, külföldön kíván életében először munkavégzést folytatni. A foglalkoztatás feltételeiről és magyarországi tartózkodásának körülményeiről való hiányos ismeretét támasztja alá az, hogy nem volt tisztában a munkaidővel és a munkarenddel, a szálláshelyül szolgáló ingatlan paramétereivel. Mindezek miatt az alperes - hivatkozással a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: Harmtv.) 13. § (1) bekezdés d) pontjára - a magyarországi tartózkodást munkavállalás céljából nem fogadta el igazoltnak. Így a felperesnek jogszerű jövedelme sem keletkezhet, valamint a szálláshely sem igazolt. A megtakarításra figyelemmel ugyanakkor a kérelmező rendelkezik a tovább- vagy visszautazása költségeit is biztosító anyagi fedezettel.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[5]	A felperes keresetében az alperes határozatának hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Hangsúlyozta, hogy az elutasító határozat érdemben kizárólag a tartózkodási cél hatóság által vélt hiányára hivatkozik, emiatt egyéb körülményeket már nem is vizsgált az ügyben. A tartózkodási cél vizsgálata során nem egyenként és összességükben, nem súlyuknak megfelelően értékelte a bizonyítékokat a hatóság, ezzel megsértette a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 2. § (3) bekezdését és 50. § (6) bekezdésében foglaltakat. Utalt a Kúria Kfv.III.37.143/2015/5. számú ítéletében foglaltakra, hogy életszerű és működő az az élethelyzet, amikor a magyar nyelv ismerete nélkül jön Magyarországra egy külföldi munkát vállalni. Így esetében sem életszerűtlen, hogy Magyarországon szeretne dolgozni, hiszen ezzel sokkal jobb körülmények között tud munkát vállalni és családjának megfelelő megélhetést biztosítani. A határozat sérti a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban Pp.) 339/B §-át, okszerűtlenül értékeli a rendelkezésre álló tényeket és bizonyítékokat.
[6]	Az alperes érdemi nyilatkozatában a kereset elutasítását indítványozta.
Az elsőfokú ítélet
[7]	Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította. Hivatkozott a Ket. 109. §-ára, a Pp. 324. § (2) bekezdés a) pontjára és a 339/A. §-ára, továbbá a Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) pontjára.
[8]	Rámutatott arra, hogy a felperes beutazásának célja munkavállalás, ezért a hatósági eljárásban azt kellett okszerűen alátámasztani, hogy valós és nem csupán papíron létező foglalkoztatás okán kíván hazánkba beutazni a felperes. Az alperes helytállóan hivatkozott arra, hogy minden egyes ügyet az egyedi sajátosságai alapján kell megítélni, az összes rendelkezésre álló bizonyíték mérlegelésével, ez felel meg a Ket. 1. § (1) bekezdésében foglalt eljárási alapelveknek is.
[9]	Az alperes helyesen vonta mérlegelés körébe azt a körülményt, hogy a konzuli interjún elhangzottak szerint a felperesnek soha nem volt munkahelye, azaz Vietnamban sem dolgozott korábban, valamint semmilyen idegen nyelven nem beszél. Bár a meghallgatáson a felperes úgy nyilatkozott, hogy egy barátja fog tolmácsolni neki a munkavégzés során, azonban a helyszíni ellenőrzéskor és az ügyvezetői nyilatkozatokból az derült ki, hogy egyetlen vietnami munkavállalója sincs a cégnek. A felperes az egészségbiztosításainak részleteivel, a jövőbeni szálláshelyével nem volt tisztában, és nem tudott arra válaszolni, hogy Magyarország melyik kontinensen található. Nem önmagában az idegen nyelv hiánya, hanem a felperes korábbi munkatapasztalatainak teljes hiánya, a foglalkoztatás feltételeiről való hiányos ismeretei vezettek a kérelem elutasításához. A már a fellebbezéshez is mellékelt kúriai döntés és az egyéb alperesi engedélyező határozatok a felperes egyedi körülményeinek mérlegelésén nem változtathatnak. A Kúria Kfv.III.37.143/2015/5. számú ítélete szerint ugyanis az abban az ügyben érintett ügyfél főként vietnami cégekkel történő kapcsolattartást vállalt, kifejezetten azért nem volt szükséges magyarországi ismeretekkel, illetve magyar nyelvtudással rendelkeznie. A kézi csomagolást végző ügyfelekre vonatkozó további engedélyező határozatok pedig másik cég általi foglalkoztatásra vonatkoznak, amellyel összefüggésben a munkavállalók létszámát, korösszetételét, állampolgárságát illetően a felperes nem tárt a hatóság és a bíróság elé bizonyítékokat. Azonban az is jól látható az engedélyező határozatokból, hogy javarészt pályakezdő munkavállalókról van szó. 
[10]	Az alperes továbbá kimerítő indokát adta annak határozata 5. oldalán is, hogy a nemzetgazdasági miniszter közleménye miért nem vonatkozhat jelen esetre, az ugyanis a szomszédos országbeli állampolgárok magyarországi munkavállalását kívánja elősegíteni. Mindezekre figyelemmel a bíróság a Pp. 339. § (1) bekezdése alapján a keresetet elutasította. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[11]	A jogerős ítélettel szemben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet. Kérte a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, helyette a jogszabályoknak megfelelő új határozat hozatalát, a kereseti kérelemnek helyt adást.
[12]	Előadta, hogy a bíróság érdemben foglalkozott a kereseti kérelemben foglaltakkal, illetve az abban megfogalmazott irányvonal értékelésével, de a tényállást és a vonatkozó jogszabályokat helytelenül értékelte, így felperes álláspontja szerint jogszabálysértő ítéletet hozott. Hangsúlyozta felperes, hogy a Kormányhivatal Foglalkoztatási Főosztálya szakhatóságként eljárva a (...) Kft. foglalkoztatónál kézi csomagoló munkakörben történő foglalkoztatást kikötések nélkül 2017. augusztus. 1-től 2019. augusztus 1. napjáig támogatta. Az alperesi hatóság elutasító határozatát érdemben kizárólag a Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) pontja szerinti feltétel megvalósulásának hatóság által vélt hiányára alapította. Az alperesi hatóság a rendelkezésre álló bizonyítékokat a felperes tartózkodási céljának vizsgálata során nem egyenként és összességében, valamint nem a súlyuknak megfelelően értékelte, megsértve ezzel a Ket. 2. § (3) bekezdését, valamint az 50. § (6) bekezdését.
[13]	Elöljáróban utalt a felperes arra, hogy nézete szerint a közigazgatási eljárás során az elsőfokú határozat meghozatalakor a hatóság kiadmányozási jogot sértett, ugyanis azon nincs feltüntetve, hogy dr. Erdélyi István főigazgató nevében és megbízásából dr. P.Gy. osztályvezető helyett ki és milyen beosztásban járt el, ezáltal pedig alperesi határozat tekintetében semmisségi ok áll fenn. Hivatkozott a Legfelsőbb Bíróság 1/2003. KPJE számú határozatára, valamint a Ket. 19. § (3) bekezdésére és rögzítette, hogy mindezekre tekintettel „az alperesnek nem volt hatásköre a határozat meghozatalára, ugyanis kiadmányozási jogát nem jogszerűen engedte át". Tekintettel arra, hogy a bíróság ezt az eddigiek során nem észlelte hivatalból, így a semmisségi okra a felperes jelen felülvizsgálati kérelemmel hivatkozik.
[14]	Előadta továbbá, hogy a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságnak a 30.K.33.715/2017 számon folyamatban volt ügyben hozott ítélete rögzítette, hogy életszerű és működő az az élethelyzet, amikor a magyar nyelv ismerete nélkül jön Magyarországra egy külföldi munkát vállalni, a magyar nyelv ismeretével nem szükséges rendelkeznie ahhoz, hogy munkavállalási célja igazolttá váljon. Egy kézi csomagoló esetében például nem feltétel az, hogy magyarországi munkavégzést végző vietnami állampolgárként ismerje a magyar nyelvet. Emellett minden nap tolmács segítségével történne a munka kiosztása, és egyébként telefonos úton is elérhető közelségben van a tolmács. Hangsúlyozni kívánta, hogy a munkával kapcsolatban a jegyzőkönyv tanúsága szerint is a konkrétumokat helyesen tudta megválaszolni. Alperes kirívóan okszerűtlen következtetést vont le a meghallgatásból és nem értékelte a javára azokat a körülményeket, amely egyértelműen amellett szól, hogy tisztában van a munkavégzéssel. A bíróság jogszerűtlen módon utasította el a keresetet és hagyta helyben az alperes jogszabálysértő határozatát a fentiekre tekintettel.
[15]	Felperes álláspontja szerint megalapozatlanul jutott arra a következtetésre az alperes és a bíróság is, hogy nem a megjelölt foglalkoztatónál kíván a felperes Magyarországon munkavállalás céljából tartózkodni. Ezzel megsértette a Ket. 1. § (2) bekezdését. Álláspontja szerint helytelenül értékelte alperes az eljárás során tisztázott tényállást, és semmivel nem indokolta határozatában, hogy miért esik felperes ügye egyéb elbírálás alá azon csatolt eljárásokban született döntésekhez képest, ahol ugyanazon tényállás mellett engedélyező határozat született. Kérte a Kúriát, hogy a csatolt engedélyező döntések ügyében született döntéseket vizsgálja meg annak érdekében, hogy a gyakorlat ne legyen indokolatlanul különböző az egyes ügyek vonatkozásában.
[16]	Mivel pedig a munkaügyi központ felé benyújtott munkaerő igényre nem érkezett alkalmas kiközvetített dolgozó, így a (...) Kft. ügyvezetője kénytelen volt külföldi munkaerőt behozni, hogy a vállalkozás zavartalanul működjön. Alperes nem vette figyelembe a munkaerő-piaci állapotokat, valamint a Nemzetgazdasági Minisztérium intézkedéseit. 
[17]	Ismételten hivatkozott arra, hogy már az alperes részére is csatolta a Kúria, mint felülvizsgálati bíróság Kfv.III.37.143/2015/5. számú ítéletét, mely ugyan eltérő állampolgárságú kérelmező esetén, de nagyon hasonló tényállás mellett született. A Kúria abban kimondta, hogy a tényeket, bizonyítékokat az alperes okszerűtlenül értékelte, megsértve ezzel a Pp. 339/B. § -át. A hatóságok által feltárt bizonyítékokból önmagukban nem lehet azt a következtetést levonni, hogy a foglalkoztatás körülménye ésszerűtlen és a felperes a hatóságok megtévesztésére törekszik. A Kúria ezen ítéletét figyelembe véve a felperes szerint az alperesnek nincs hatásköre felülvizsgálni a munkáltatót, és teljes mértékig igazoltnak kell lenni alperes előtt, hogy a felperes „bolti kisegítőként" történő alkalmazása okszerű, szükségszerű és indokolt. 
[18]	Mindezekre tekintettel tehát az elsőfokú ítélet jogszabálysértő, a Pp. 339. § (1) bekezdésébe ütközik, mert hatályában tartotta fenn az alperes azon határozatát, amely megsértette a Ket. 1. § (1) és (2) bekezdését, 2. § (3) bekezdését, 50. § (1) és (6) bekezdését, a 72. § (1) bekezdését, valamint a Harmtv. 13. § (1) bekezdés d), e), f) és g) pontjait, valamint a 18. § (1) bekezdés a) pontját. Kérte ezért a felperes a támadott jogerős ítélet felülvizsgálatát, annak hatályon kívül helyezését, helyette a jogszabályoknak megfelelő új határozat hozatalát, és a kereseti kérelemnek helyt adást.
[19]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. Mindenekelőtt utalt az új kérelmi elemként felhozott semmisségi okkal összefüggő kifogásra. Előadta, hogy az elsőfokú hatóság részéről a döntése kiadmányozása a Ket. vonatkozó rendelkezéseinek megfelelt, a kiadmányozó neve szerepel a határozatban és az aláíró személy jogosult a kiadmányozó nevében aláírni a Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal Szervezeti és Működési Szabályzata, valamint a munkaköri leírása alapján. Utalt a 335/2005. (XII.29.) Korm. rendeletre és rámutatott, hogy a Hivatal iratkezelési szabályzata lehetővé teszi, hogy a kiadmányozási jog a munkaköri leírásban kerüljön rögzítésre. A döntés kiadmányozása az SzMSz, az iratkezelési szabályzat, a munkaköri leírás alapján, a jogszabályoknak megfelelően történt. 
[20]	A fentieken túl hivatkozott alperes a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2018. június 21. napján kelt 18.K.31.479/2018. számú ítéletére, valamint a Kúria 2018. június 12. napján hozott Kfv.III.37.539/2017. számú ítéletében foglaltakra, melyek az alperesi hatóság álláspontját támasztják alá a tekintetben, hogy a határozaton szereplő aláírás olvashatatlansága nem hivatalból figyelembe veendő semmisséget eredményező eljárási szabálytalanság, mivel nem jelent hatáskör hiányában hozott döntést. Kiemelte, hogy a felperes kizárólag a másodfokú határozat hatályon kívül helyezését kérte a keresetében, tehát az alperes új eljárásra kötelezését. Figyelemmel arra, hogy a felperes eredeti kereseti kérelme ki sem terjedt az elsőfokú határozatra, keresetkiterjesztésére pedig a Pp. 146. § (1) bekezdés alapján nem került sor, alperes álláspontja szerint annak jogszabályellenességre a felülvizsgálati kérelemben már nem is lehet hivatkozni. Különösen arra tekintettel sem, hogy a másodfokú döntést az idegenrendészeti igazgató írta alá, aki az elsőfokú hatóság határozatát helybenhagyta. A kiadmányozási jog megsértésére nem került sor, a semmisség esete nem merülhetett fel.
[21]	Az ügy érdeme tekintetében rámutatott, hogy a felperes magyarországi tartózkodási célja nem került hitelt érdemlően igazolásra, így ezen részdöntés tartalma kihatással volt a többi tartózkodási feltétel elbírálására is. Önmagában az a körülmény, hogy az eljáró szakhatóság állásfoglalásában támogatta a felperes munkavállalását nem jelenti azt, hogy az alperesi hatóságnak automatikusan igazoltként kell elfogadni nevezett magyarországi beutazásának és tartózkodásának célját. Utalt még az alperes arra, hogy felülvizsgálati eljárásban nincs helye bizonyításnak, ezért az erre vonatkozó indítvány (határozatok elemzése) teljesítését ellenzi. Az a körülmény, hogy más kérelmezők ügyeiben korábban milyen döntés született, nem köti az eljáró hatóságot és bíróságot sem. 
[22]	Rámutatott, hogy a másodfokú határozatot részletes és pontos jogszabályi hivatkozásokkal alátámasztott indokolással látta el, a rendelkezésre álló dokumentumokból és körülményekből logikus és okszerű következtetést vont le, ezért a hatóság eljárása rosszhiszeműnek, döntése pedig jogszabálysértőnek semmiképpen nem tekinthető. Kérte ezért az ítélet hatályában fenntartását.
A Kúria döntése és jogi indokai
[23]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiakra tekintettel nem alapos.
[24]	A Pp. 275. § (1)-(2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között dönt. A felülvizsgálat tárgya a jogerős ítélet jogszerűségének megítélése.
[25]	A Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) pontja alapján száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat Magyarország területén, aki igazolja beutazása és tartózkodása célját.
[26]	A 18. § (1) bekezdés a) pontja szerint a tartózkodási engedély kiadását vagy meghosszabbítását - ha e törvény másként nem rendelkezik - meg kell tagadni, illetve a kiadott tartózkodási engedélyt vissza kell vonni, ha a harmadik országbeli állampolgár nem felel meg a 13. § (1) bekezdés a), valamint c)-i) pontjaiban foglalt valamely feltételnek. 
[27]	A Pp. 339/B. §-a szerint mérlegelési jogkörben hozott közigazgatási határozat akkor tekintendő jogszerűnek, ha a közigazgatási szerv a tényállást kellő mértékben feltárta, az eljárási szabályokat betartotta, a mérlegelés szempontjai megállapíthatóak, és a határozat indokolásából a bizonyítékok mérlegelésének okszerűsége kitűnik.
[28]	A Kúria mindenek előtt rögzíti, hogy a felperes felülvizsgálati kérelmében - az eljárás során első ízben - arra hivatkozott, hogy álláspontja szerint semmisségi ok áll fenn, mert az elsőfokú határozat kiadmányozása nem jogszerűen történt. Tekintve, hogy a felperes e kifogását az ügyben új kérelmi elemként hozta fel, ezért az alperes az ellenkérelmében - a fentiekben ismertetettek szerint -  nagyon részletesen válaszolt, ezen felperesi hivatkozás alaptalanságát indokolva. A Kúria e körben rámutat - osztva és nem megismételve alperesi álláspontot -, hogy az iratok alapján nem merült fel, hogy az elsőfokú hatóság hatáskör hiányában járt volna el, a határozat aláírása, kiadmányozása - hivatalból is figyelembe veendő - semmisségi okra nem utalt. 
[29]	A Kúria jelen ügyben maga is szükségesnek tartja hivatkozni a Kfv.III.37.539/2017/6. számú ítéletre, mellyel érintett ügyben a felperes ugyancsak már a felülvizsgálati eljárásban, de ott a másodfokú határozattal összefüggésben hivatkozott azonos aláírási problémára, és amely ügyben a Kúria rögzítette, hogy „a felülvizsgálati tárgyaláson tett felperesi hivatkozás az alperesi határozat aláírásának olvashatatlanságára vonatkozóan nem hivatalból figyelembe veendő semmisséget eredményező szabálytalanság. Ha a határozatból nem állapítható meg, hogy azt ki írta alá, az ugyan lényeges eljárási szabályszegésként vizsgálható lehet, de nem jelent hatáskör hiányában hozott döntést, hiszen a jelen ügyben felülvizsgált határozaton is szerepel, hogy az alperes hozta, az alperes azt magának ismerte el a per során, márpedig alperesnek van hatásköre jelen ügyben eljárni és döntést hozni. Mivel pedig nem hatáskör hiányában hozott döntésről van szó, ezért ezen az alapon nem tekinthető a határozat semmisnek, így a lényeges eljárási szabályszegést hivatalból nem lehet jelen ügyben figyelembe venni". 
[30]	Ezen jogi okfejtést a Kúria jelen ügyben is analóg alkalmazhatónak tartotta, attól eltérni nem kívánt, azzal, hogy a perbeli ügyben ráadásul az elsőfokú határozat kiadmányozását kifogásolta a felperes, melyet az alperes a fellebbezés nyomán felülvizsgált,  (fel sem merült, hogy ne a saját elsőfokú szervének a hatáskörében meghozott határozatát bírálná el), valamint a másodfokú határozatot a felperes ez okból és e körben már nem is támadta, nem is érintette. Mivel a felperes az általa vélt eljárási jogszabálysértésre (a kézzel írt aláírás olvashatatlansága) - az eljárás azon szakaszában, amikor joghatályosan lehetett volna (legkésőbb a keresetében) - nem hivatkozott, azt a felülvizsgálati kérelemben már új elemként nem hozhatta fel, azt a Kúria a rendkívüli jogorvoslati eljárásban nem értékelhette. 
[31]	Az ügy érdemében a Kúria egyetértett az elsőfokú jogerős ítéletben foglaltakkal. A hatóság a tényállást a szükséges mértékben feltárta, és abból a rendelkezésre álló adatok, tények értékelésével helytálló következtetést vont le. Helyes az az érvelés, hogy önmagában az a körülmény, hogy a munkaügyi központ támogatja a munkavállalást, nem jelenti azt, hogy a felperes kétséget kizáróan igazolni tudta a tartózkodás célját. Alappal mutatott rá az alperes, hogy a pozitív szakhatósági állásfoglalás egy szükséges, de nem elégséges feltétel. A felperes által előadottakkal ellentétben a bíróság is megállapította az ítéletében, hogy nem önmagában a nyelvismeret hiánya, hanem egyebek közt a korábbi munkatapasztalat teljes hiánya, a felperes életkora, és a jövőbeni foglalkoztatás feltételeiről való hivatalos ismeretek hiányos volta vezettek a kérelem elutasításához. 
[32]	Nem értelmezhető ugyanakkor a felperes azon felülvizsgálati kérelemben foglalt előadása, hogy alperesnek nincs hatásköre felülvizsgálni a munkáltatót, és teljes mértékig igazoltnak kell/kellett volna lenni alperes előtt, hogy a felperes „bolti kisegítőként" történő alkalmazása okszerű, szükségszerű és indokolt. Egyfelől a felülvizsgálati kérelemből nem állapítható meg, hogy a kézi csomagoló munkakör azonos-e a bolti kisegítővel, ami önmagában a foglalkoztatás bizonytalanságát vélelmezi, másfelől nem jelölte meg felperes, hogy mire alapozza azon állítását, hogy a munkáltató igazolását az alperesnek nincs joga vizsgálni. 
[33]	Amint arra a Kúria hasonló tényállású ügyekben már rámutatott, az a körülmény, hogy más kérelmezők ügyeiben korábban milyen döntés született, nem köti az eljáró hatóságot és a bíróságot sem, továbbá a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás lehetőségének hiányában a Kúriának nem volt módja vizsgálni az egyéb ügyekben hozott döntéseket, már csak azok  egyedi tényállására tekintettel sem. 
[34]	A Kúria végezetül utal - az egyébiránt a felperes által a saját nézetét alátámasztandóan hivatkozott, de valójában eltérő tényállása folytán analóg nem alkalmazható - Kfv.III.37.143/2015/5. számú kúriai ítéletre, amely éppen azt mondta ki, hogy a hatóságnak van kompetenciája a tényeket értékelni, továbbá egyebek mellett arra mutatott rá, hogy a felülvizsgálati eljárás során a Pp. 270. § (2) bekezdése és 272. § (2) bekezdése értelmében, valamint az általánosan kialakult és következetes kúriai (legfelsőbb bírósági) gyakorlat szerint, ha a felülvizsgálati kérelem a jogerős ítélettel megállapított tényállást, vagyis azt sérelmezi, hogy a bíróság a tényállást a Pp. 206. §-ának megsértésével állapította meg, a jogerős ítélet érintésének csakis akkor van helye, ha a tényállás iratellenes, illetőleg a bíróság a bizonyítékokat azok egybevetése során nem a maguk összességében értékelte, és ennélfogva a megállapított tényállás nyilvánvalóan okszerűtlen, vagy lényeges logikai ellentmondást tartalmaz. Nem állapítható meg azonban jogszabálysértés akkor, ha a felülvizsgálati kérelem a bizonyítékok okszerű mérlegelését támadja. 
[35]	A Pp. 206. §-a szerinti szabad bírói mérlegeléssel megállapított tényállás, ha az nem iratellenes vagy logikátlan, felülvizsgálata nem lehet eredményes, a felülvizsgálati eljárásban ugyanis felülmérlegelésnek helye nincs. A felülvizsgálat csak arra szorítkozhat, hogy a mérlegelés körébe vont adatok, tények értékelésének nincs-e nyilvánvalóan helytelen következtetése.
[36]	Fentiekre is tekintettel, mivel az alperesi határozat megfelelt a Pp. 339/B. §-ában foglalt - a mérlegelési jogkörben hozott határozatokkal szembeni - elvárásoknak, az alperes messze nem csak a nyelvismeret hiánya, - hanem a munkavégzéssel és az ahhoz kapcsolódó járulékos kérdésekkel összefüggő, azon alapuló információk hiánya - okán hozta elutasító döntését, a bizonyítékok okszerű mérlegelésének hiánya fel sem merült, mint ahogy a Ket. hivatkozott rendelkezéseinek a megsértése sem, így az elsőfokú bíróság alappal utasította el a keresetet. 
[37]	Fentiekre tekintettel a Kúria az elsőfokú jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
A döntés elvi tartalma
[38]	Az idegenrendészeti hatóság jogosult vizsgálni a tartózkodás céljaként megjelölt munkavállalás reális voltát, az ezzel kapcsolatban ismertté vált tények, körülmények értékelésére kompetenciája van. A döntésről hozott határozatnak meg kell felelnie a mérlegelési jogkörben hozott határozatokkal szembeni jogszabályi elvárásoknak.
Záró rész
[39]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdése alapján tárgyaláson bírálta el.
[40]	Az alperes részéről felmerült felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére a Kúria a Pp. 270. § (1) bekezdés folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése szerint a felperest kötelezte.
[41]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt, az illetékekről szóló 1990. évi CXIII. törvény (Itv.) 50. § (1) bekezdésben foglalt összegű illeték viselésére a felperes a költségmentességről szóló 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése értelmében köteles. 
[42]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. június 18.
Dr. Kovács András s.k. a tanács elnöke, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet s.k. előadó bíró, 
Dr. Vitál-Eigner Beáta s.k. bíró