A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 		Kfv.III.37.625/2017/10.

A tanács tagjai: . Kovács András a tanács elnöke
		. Mudráné dr. Láng Erzsébet előadó bíró
		. Fekete Ildikó bíró
	
A felperes: 		(...)
	
A felperes képviselője: . Bedő Katalin ügyvéd

Az alperes: 		Budapest Főváros Kormányhivatala
	
Az alperes képviselője: 	(...) jogtanácsos
	
A felperesi beavatkozó: 	(...)
A felperesi beavatkozó 
képviselője: 		. Bedő Katalin ügyvéd

Az alperesi beavatkozó: 	(...)

A per tárgya: 	közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 21.K.34.326/2016/12.
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 21.K.34.326/2016/12. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a Kúria a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az alperesnek 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az alperesi beavatkozó a (...) szám alatti ingatlan egyik társtulajdonosa az elsőfokú építésfelügyeleti hatósághoz 2013. november 18. napján benyújtott kérelmében intézkedést kért a felperes, mint ikerszomszédja és tulajdonostársa  tárgyi ingatlan hátsó kertjében megkezdett építési munkái miatt. 
[2]	A I.rendű alperes nevea I. kerületi Építésfelügyeleti Osztály, mint elsőfokú építésfelügyeleti hatóság a 2014. január 31. napján kelt BP/1D/57-3/2014. számú végzésével a felperesi építtetőt fennmaradási engedély iránti kérelem benyújtására hívta fel. A felperes a kérelmet 2014. április 4. napján benyújtotta Budapest I. Kerület Jegyzőjéhez (a továbbiakban: elsőfokú építésügyi hatóság). E hatóság a 2014. május 20. napján kelt VI-749-15/2014. számú határozatával a felperes kérelmét, amely a tárgyi ingatlan hátsó kertjében szabálytalanul megépített építmény (10,86 m2 alapterületű épület, és csak az egyik oldalról nyitott 24,33 m2 alapterületű fedett szín) fennmaradására és továbbépítésére irányult, elutasította. Ezzel egyidejűleg a szabálytalan építmények bontását rendelte el. 
[3]	A felperes fellebbezése alapján eljárt I.rendű alperes nevea Építésügyi és Örökségvédelmi Hivatala alperesi jogelőd (a továbbiakban: alperes) 2014. október 10. napján kelt BPD/002/01006-9/2014. számú határozatával az elsőfokú határozatot a fennmaradási és továbbépítési engedély elutasítása tekintetében helybenhagyta, ugyanakkor a bontási kötelezettség tekintetében megsemmisítette, és egyben felhívta az elsőfokú építésügyi hatóságot, hogy a bontási kötelezési ügyet tegye át a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező elsőfokú építésfelügyeleti hatósághoz, I.rendű alperes nevea I. kerületi Építésügyi és Örökségvédelmi Hivatalához. 
[4]	Az elsőfokú építésfelügyeleti hatóságnál az építésrendészeti ügy 2014. október 31. napján indult meg, majd a 2015. február 10. napján kelt BP-1D/001/00921-2/2015. számú végzéssel felfüggesztésre került az építtető felperes és az alperesi beavatkozó keresetei alapján a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságon megindított per jogerős lezárultáig. 
[5]	A bíróság 2016. február 16. napján kelt 15.K.34.639/2014/40. számú ítéletével a felperesek keresetét elutasította. Ezt követően az elsőfokú építésfelügyeleti hatóság I.rendű alperes nevea I. kerületi Hivatala (a továbbiakban: elsőfokú építésfelügyeleti hatóság) 2016. június 21. napján hozta meg BP-01/08/00997-3/2016. számú elsőfokú határozatát. Ebben kötelezte a felperest és házastársát, felperesi beavatkozót, hogy a tárgyi ingatlanon szabálytalanul elhelyezett hátsó kerti építményt a határozat kézhezvételétől számított 60 napon belül bontsák el, és az eredeti állapotot állítsák helyre. 
[6]	A felperes fellebbezése nyomán eljárt alperes, 2016. augusztus 22. napján kelt BP/1004/00076-3/2016. számú határozatával az elsőfokú határozatot megváltoztatta, a felperest és a felperesi beavatkozót a bontásra -  a határozatban részletezett feltételek szerint - kötelezte. Indoka szerint az előzményi eljárás alapján megállapítható volt, hogy a tárgyi építmények nem maradhatnak fenn. Azok bontása szükségessé vált, melyet felperes és felperesi beavatkozó köteles teljesíteni. E kötelezését az alperes 2016. december 1. napján saját hatáskörben hozott határozatával úgy módosította, hogy a kötelezett egyedül a felperesi építtető.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[7]	A felperes keresetében az alperesi határozat elsőfokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését kérte. Hivatkozott arra, hogy az alperes az eljárás során nem tartotta be az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 48/A. § (5) bekezdése szerinti 90 napos határidőt. A felperes álláspontja szerint a határidő 2014. október 31-én kezdődött, így az elsőfokú építésfelügyeleti hatóságnak 2015. január 29. napjáig lett volna lehetősége bontást vagy átalakítást elrendelni. Ezért az ezt követően felfüggesztett eljárás folytatására lehetősége már nem volt. Hivatkozott még más egyéb építésügyi szabályok megsértésére is, így az OTÉK 45. § (1) bekezdés sérelme, mivel az alperes figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy a környező terepszint a szomszédos telkek feltöltésével alakult ki, valamint, hogy a bontandó épület hátsó fala az elbontással a szomszédos ingatlanon levő földtömeget a támaszától fosztja meg, ezért ez balesetveszélyt okoz. Hivatkozott arra, hogy jogszabálysértő a határozatban megállapított 60 napos teljesítési határidő is, mert az nem elegendő a tárgyi kötelezettség elvégzésére. Sérelmezte azt is, hogy felperesi beavatkozóval együttesen történt a kötelezése.
[8]	Az alperes a kereset elutasítását kérte. A felperesi beavatkozó a felperes keresetének teljesítését támogatta, az alperesi beavatkozó pedig a felperes keresetének elutasítását kérte. 
Az elsőfokú ítélet
[9]	Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította. Hivatkozott az Étv. 48/A. § (5) bekezdésére, és megállapította, hogy a felperes által a jelen perben kifogásolt 90 napos határidő, (azaz a hivatkozott jogszabályhely egyértelmű megfogalmazása szerint az (1)-(4) bekezdés szerinti intézkedések, jelen esetben a bontás elrendelése megtételére irányuló eljárás megindítására nyitva álló határidő) kezdő időpontja a szabálytalan építési tevékenységről való alperesi tudomásszerzés időpontja. A perbeli esetben a megelőző eljárásban (a tényállási részben részletezettek szerint) a hatóság elutasította a fennmaradási engedély iránti kérelmet a tárgyi építményre. Az alperesnek pedig a jelen perbeli támadott határozat alapjául szolgáló eljárásban kellett azt tisztáznia, hogy ennek érdekében milyen kötelezést rendel el. 
[10]	Az igaz, hogy a korábban eljárt hatóság a fennmaradási engedély iránti kérelmet elutasító határozatában már döntött a szabálytalan építésről, azonban jelen per tárgyát képező eljárásban, mint új eljárásban az alperesi hatóságnak meg kellett bizonyosodnia arról, hogy mi a fennálló állapot, és ehhez képest mit szükséges elrendeli. Kitűzte a helyszíni szemlét, az azon tapasztaltak alapján hozta meg érdemi döntését. A szabálytalan tevékenységről való tudomásszerzése időpontja tehát 2015. február 4. napja, azaz a helyszíni szemle napja. Innen kezdődött a 90 napos határidő, mely 2015 májusában járt volna le. Ehhez képest azonban a hatóság az eljárást 2015. február 10. napján felfüggesztette a megindított peres eljárás lezárultáig. Az eljárás megindítása a fentiek szerint tehát az első intézkedés megtételével, vagyis 2015. február 10. napjával valósult meg, ami a 2015. február 4. napját figyelembe véve a 90 napos határidőn belül történt. Megállapítható tehát, hogy nem sértette meg a fenti jogszabályi határidőt az alperes. 
[11]	Megjegyezte még a bíróság, hogy a felperes nézete elfogadása esetén, azaz, hogy az eljárás 2014. október 31. napján indult azzal, hogy az áttett ügy ekkor érkezett az elsőfokú hatósághoz, sem lenne helytálló a felperesi határidővel kapcsolatos álláspont, ugyanis ezen időponttól számított 90 napon belül, azaz 2014. december 31. napján tűzte ki első intézkedésként a hatóság a helyszíni szemlét. Erre tekintettel is határidőben indult az eljárás, tehát az alperes a fenti 90 napos határidőt nem sértette meg. 
[12]	Egyenként vizsgálta a bíróság a felperes keresetének további elemeit is, valamennyit alaptalanság címén elutasította, amelyek azonban már jelen felülvizsgálati kérelem szempontjából nem relevánsak, mert azokra a felülvizsgálati kérelem nem terjedt ki.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[13]	A jogerős ítélettel szemben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet. Kérte elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, és helyette az alperes határozatát - az elsőfokú határozatra kiterjedően is - hatályon kívül helyező döntés meghozatalát, másodlagosan pedig az ítélet hatályon kívül helyezése mellett az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását. A tényállás rögzítését követően arra mutatott rá, hogy nem fogadja el az eljárt bíróságnak a 90 napos határidő megtartottságával kapcsolatos egyik álláspontját sem, és rögzítette - idézve az Étv. 46. § (2) bekezdését,  (3) és (4) bekezdését, 48/A. § (1)-(5) bekezdését, valamint az építésügyi és építésfelügyeleti eljárásokról és ellenőrzésekről, valamint az építésügyi hatósági szolgáltatásról szóló 312/2012. (XI.8.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Eng.r.) 67. § (3) bekezdését -, hogy ezen rendelkezések az építésfelügyelet számára két eljárási határidőt állapítanak meg. 
[14]	Az építésrendészeti eljárás keretében a szabálytalanság tudomásra jutásától számított 60 napon belül kell tisztázni a tényállást, (Eng.r. 67. § (3) bekezdés). Az elsőfokú építésügyi hatóság (helyesen: építésfelügyeleti) az építésügyi hatóság megkereséséből, végzéséből 2014. október 31-én szerzett tudomást a szabálytalanságról. Ez a szabálytalanság tényét az elsőfokú építésfelügyelet számára egyértelműen bizonyította. Nem helytálló tehát, hogy az elsőfokú építésfelügyelet tudomására a helyszíni ellenőrzésen jutott a szabálytalanság. Nem ugyanaz a helyzet, mintha ugyanazon a napon lakossági bejelentésből értesült volna az állítólagos szabálytalanságról. Ezért az elsőfokú építésfelügyeletnek 60 napja volt a tényállás tisztázására, azaz 2014. december 30-ig kellett volna például a helyszínen meggyőződni a körülményekről. Ez a határidő egyébként nem jogvesztő. 
[15]	Az építésrendészeti eljárás, azaz a tényállás tisztázásának eredményeképpen ugyanakkor, ha azt állapítja meg a hatóság, hogy a fennmaradási engedély nem adható meg, mint jelen esetben, akkor elrendeli a bontást az Étv. 46. § (2) bekezdés d) pontja, és (3) bekezdés eb) pontja alapján, vagyis ezzel indítja meg a fennmaradást engedélyező vagy az átalakítás, bontás elrendelését eredményező intézkedés megtételére irányuló eljárást. 
[16]	Ezen intézkedés 2014. október 31-től számított 90 napon belül kellett volna, hogy megtörténjen, vagyis 2015. január 29-ig. Ez utóbbi határidő jogvesztő, melyet felperes szerint egyértelműsít az Étv. 48/A. § (6) bekezdése, ami szerint újrakezdődik a hatóság számára rendelkezésre álló 90 napos időtartam. A felperes rajzos ábrákon mutatta be, hogy álláspontja szerint miért nem valósult meg a 90 napos kötelező határidő betartásra. 
[17]	Egyfelől kifejtette, hogy az elsőfokú építésfelügyelet eljárásának felfüggesztésekor - 2015. február 10-én - a tudomásszerzéstől számított 90 napos jogvesztő határidő már eltelt, a bontást elrendelni nem lehetett volna. Másfelől amennyiben az lenne az elfogadott álláspont, hogy az áttétellel nem, csupán a helyszínen jutott az építésfelügyelet tudomására a szabálytalanság, és bármilyen eljárási cselekményt elegendő megtenni 90 napon belül, akkor az ügyfél szabálytalan állapot miatti fenyegetettsége parttalan lenne, annak kizárólag a tevékenység végzésétől számított 10 év szabna határt. Ugyanis nincs behatárolva, meddig kell a helyszínen meggyőződni a szabálytalanság tényéről. Ez az értelmezés ellentétes lenne a Ket. 1. § (2) bekezdésével, 4. § (1) bekezdésével, és 7. §-ával. Az ügyfél kiszámítható időn belül nem jutna döntéshez. 
[18]	Ugyanígy nem elfogadható az a bírósági értelmezés sem, mely szerint miután az elsőfokú építésfelügyelet 2014. október 31-i tudomásszerzést követően 2014. december 31-én helyszíni szemlét tűzött ki, jogszerűen járt el, azaz ezzel a 90 napos határidőt nem sértette meg. Ekkor ugyanis szintén 10 évig fennállhatna a bizonytalan helyzet. A felperes álláspontja, hogy az elsőfokú építésfelügyelet eljárásának felfüggesztésekor 2015. február 10-én a tudomásszerzéstől számítva 90 napos jogvesztő határidő eltelt, és a bontást elrendelni nem lehetett volna.
[19]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a mindenben helytálló jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. Ugyancsak az ítélet hatályában fenntartását kérte az alperesi beavatkozó, aki beadványában az előzmény tényállás ismertetése mellett kifejtette egyebek mellett azt, hogy az elsőfokú építésfelügyeleti hatóság eredetileg már 2014. december 3-ra helyszíni szemlét tűzött ki, ez a szemle azonban a felperes kérésére hiúsult meg, amelyet az ügy iratai alátámasztanak. Ezért vált szükségessé az új időpont, a 2015. február 4-e kitűzése. Arra mutatott rá alperesi beavatkozó, hogy felperes eljárása, magatartása, eljárásvitele a jogszabályok megkerülését jelentette, időhúzást célzott, és nem volt együttműködő, megpróbálta konzerválni a jogellenes állapotot. 
[20]	Felperesi beavatkozó észrevételt nem terjesztett elő.
A Kúria döntése és jogi indokai
[21]	A Kúria megállapította, hogy a felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.
[22]	A Pp. 275. § (1)-(2) bekezdése alapján a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között dönt. A felülvizsgálat tárgya az elsőfokú jogerős ítélet jogszerűségének megítélése. 
[23]	Az Étv. 48/A. § (2) bekezdése szerint, ha az építményt, építményrészt jogszerűtlenül vagy szakszerűtlenül valósították meg az építésügyi hatóság vagy jogszabályban meghatározott esetekben az építésfelügyeleti hatóság elrendeli: 
a) a szabályossá tétel érdekében szükséges munkálatok elvégzését, vagy
b) - ha az építmény fennmaradása az (1) bekezdés alapján nem engedélyezhető - a lebontását. 
[24]	Az Étv. 48/A. § (5) bekezdése értelmében az építésügyi és az építésfelügyeleti hatóság jogszabályban meghatározott esetekben az ellenőrzés során feltárt szabálytalan tevékenységről való tudomásszerzéstől számított 90 napon belül indítja meg az  (1)-(4) bekezdés szerinti intézkedések megtételére irányuló eljárást. Az eljárás megindításának legkésőbb az építés befejezésétől - ha az nem állapítható meg, akkor az építmény használatbavételétől - számított tíz éven belül van helye.
[25]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben foglalt okból nem jogszabálysértő, a Kúria az elsőfokú bíróság döntésével érdemben egyetért. A felülvizsgálati kérelemben foglaltakra tekintettel rámutat, hogy a felperes a felülvizsgálati kérelmében - az alperes határozatának jogsértő voltára vonatkozó kereseti állításai közül már csak  - az intézkedésre nyitva álló 90 napos jogvesztő határidő elmulasztását tartotta fenn, és emiatt támadta a jogerős elsőfokú ítéletet is. 
[26]	E körben ugyanakkor szükséges utalni arra, hogy a felperes a keresetében a 90 napos határidővel összefüggésben kizárólag az Étv. 48/A. § (1)-(6) bekezdéseire alapította álláspontját, jogalapi érvelését. Más jogszabályhelyekre, úgymint az Étv. 46. § (2)-(4) bekezdéseire, az Eng.r. 67.§ (3) bekezdésére nem hivatkozott, ezeket már csak a felülvizsgálati kérelemben hozta fel. Az elsőfokú bíróságnak ennél fogva abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy a felperes - Étv. 48/A. §-ára alapozott - jogértelmezése helyt foghat-e vagy sem, és a felülvizsgálati eljárásban a jogerős ítélet jogszerűsége megállapítása körében ezt vizsgálhatta a Kúria is. 
[27]	A felperes keresetének fent ismertetett tartalmára tekintettel a Kúria rögzíti, hogy helyesen értelmezte az elsőfokú bíróság az Étv. 48/A. §-a rendelkezéseit, és alappal állapította meg, hogy a bontás elrendelésére nem a jogvesztő határidőn túl került sor. A felperes keresetében foglaltak nem vezethettek a jogszabály - egyébiránt egyértelműen megfogalmazott rendelkezésének - az ítéleti döntésben megjelenttől eltérő értelmezésére. 
[28]	A Kúria a felülvizsgálati kérelemben foglaltakra tekintettel hangsúlyozza, hogy az ügyben a hatóságok - ugyan az alperesi beavatkozó bejelentése nyomán, de - hivatalból folytattak le eljárást. Az eljárás első szakasza, amely a szabálytalanul létrehozott építmény fennmaradhatósága kérdését döntötte el, jogerősen lezárult (utóbb bírói ítélettel is megerősítetten), tehát tényként kellett figyelembe venni, hogy az épület nem maradhat fenn. Ennél fogva az elsőfokú építési hatóság 2014. október 27-én kelt végzésével az ügyben keletkezett iratokat további ügyintézés céljából megküldte a hatáskörrel rendelkező elsőfokú építésfelügyeleti hatóságnak, utalva a Ket. 22. § (2) bekezdésére.
[29]	Az elsőfokú építésfelügyeleti hatóság haladéktalanul, 2014. október 31-én végzéssel elrendelte az ügy kivizsgálását, és még aznap kitűzte az építésfelügyeleti ellenőrzés („szemle") időpontját 2014. december 3-ára. (A helyszíni ellenőrzés, amint ismeretes a felperes halasztási kérelmére végül 2015. február 4-én történt meg.)
[30]	Az eljárás ezen szakaszában tehát már kizárólag az Étv. 48/A. § (azon belül is különösen az (5) bekezdés) mikénti értelmezése volt a releváns kérdés. E joghely pedig úgy szól, hogy a hatóság „az ellenőrzés során feltárt szabálytalan tevékenységről való tudomásszerzéstől számított 90 napon belül indítja meg az (1)-(4) bekezdés szerinti intézkedés megtételére irányuló eljárást". Ebből következően az intézkedés megtételére nyitva álló 90 napos határidő az ellenőrzéstől indul. Az ellenőrzés során tapasztaltak alapján tudja az építésfelügyeleti hatóság eldönteni, hogy pontosan mire kötelezze az építtetőt. Ennél fogva jelen ügyben a határidő kikésése fel sem merülhetett. A hatóság 2015. február 4-én felvette az ellenőrzési jegyzőkönyvet, majd február 10-én - a fennmaradási engedélyezési alapügyben meghozott határozat bírósági megtámadása miatt - az eljárást felfüggesztette, és a per jogerős befejezését követően, arra tekintettel hozta meg az érdemi döntését.
[31]	A Kúria az ügy érdemét nem érintően, csupán az egyértelmű fogalomhasználat érdekében utal arra, hogy jelen perben a hatóság maga is és az elsőfokú bíróság is az iratokban bizonyos értelemben szinonimaként használja a helyszíni szemle és az ellenőrzés fogalmakat. Valójában jelen esetben hivatalból, azaz hivatalbóli eljárást kezdeményező irattal indult az ügy 2014. október 31-én. Az elsőfokú építésfelügyeleti hatóság ellenőrzést rendelt el, és ellenőrzési jegyzőkönyvet vett fel 2015. február 4-én, melyben rögzítette a feltárt szabálytalanságot. Ebből következik okszerűen az Étv. 48/A. §-ának az előbbiekben kifejtett értelmezése, a 90 napos határidő kezdő időpontjának meghatározása. A szoros értelemben vett „helyszíni szemle" a már folyamatban lévő eljárásokban lefolytatható bizonyítási cselekmény, amivel kapcsolatban fel sem merülhetett(volna) a 90 nap kezdete értelmezésének szükségessége.
[32]	Végezetül rámutat a Kúria arra, hogy a felperes érvelésének azon eleme, hogy a hatóság és a bíróság jogértelmezésének elfogadása az ügyfél szabálytalan állapot miatti, időben parttalan eljárási fenyegetettségét vonná maga után, (amely a Ket. alapelveibe is ütközik), csak a felülvizsgálati kérelemben jelent meg, ennél fogva ennek értékelésére az elsőfokú bíróságnak nem volt lehetősége, miáltal a felvetés jogi értékelésébe a Kúria sem bocsátkozhatott. Mindösszesen azon tényre utal vissza, hogy jelen konkrét ügyben a felperes saját tevékenysége eredményeképpen előállt szabálytalan helyzettel összefüggésben a „parttalan fenyegetettség" körülménye fel sem merülhetett  - az iratokból nyilvánvalóan látható -  lényegében azonnali intézkedések megtételére tekintettel.
[33]	Mivel tehát jelen esetben ténykérdés, hogy szabálytalanul megépített és fennmaradási engedéllyel sem fenntartható épületről van szó, így az Étv. 48/A. §-ának megfelelő szabályait kellett alkalmazni, amit pedig nem lehetett másképp értelmezni, minthogy a 90 napos határidő az ellenőrzéstől indult. Ebből következik, hogy az intézkedés megtételére nyitva álló 90 napos határidőt a hatóság nem mulasztotta el.
[34]	Fentiekre tekintettel a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján az érdemben helyes elsőfokú jogerős ítéletet az indokolás kisebb pontosításával hatályában fenntartotta.
A döntés elvi tartalma
[35]	A szabálytalan építkezés miatti hatósági intézkedés megtételére irányuló eljárás megindítására nyitva álló 90 napos határidő az ellenőrzés során feltárt szabálytalan tevékenységről való tudomásszerzéssel kezdődik. A hatósági ellenőrzés és a helyszíni szemle e körben nem szinonim fogalmak.
Záró rész
[36]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdésére alapozottan tárgyaláson bírálta el.
[37]	A felülvizsgálati eljárásban felmerült alperesi perköltség megfizetésére a Kúria a felperest a Pp. 78. § (1) bekezdése szerint kötelezte. A személyesen eljáró alperesi beavatkozó oldalán felülvizsgálati perköltség nem merült fel.
[38]	A felülvizsgálati eljárási illetéket az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 51. § (1) bekezdése és a költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) 13. § (2) bekezdése alapján a felperes viseli.
[39]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2018. október 30.

Dr. Kovács András s.k. a tanács elnöke, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet s.k. előadó bíró, 
Dr. Fekete Ildikó s.k. bíró