A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 			Kfv.III.37.613/2018/7.

A tanács tagjai: 			dr. Kovács András a tanács elnöke
			dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet előadó bíró
			dr. Fekete Ildikó bíró
	
A felperes: 			(...)
	
A felperes képviselője: 	dr. Németh Péter ügyvéd
	
Az alperes: 			Zala Megyei Kormányhivatal Nagykanizsai Járási Hivatala

Az alperes képviselője: 	(...) jogtanácsos
	
Alperesi beavatkozó: 	(...)
			
Alperesi beavatkozó 
képviselője: 			Bartók Ügyvédi Iroda

A per tárgya: 	közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: 
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Zalaegerszegi Törvényszék 1.Kf.20.041/2018/5.
Az elsőfokú bíróság határozatának száma: Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.27.106/2017/17.
Rendelkező rész 
A Kúria a Zalaegerszegi Törvényszék 1.Kf.20.041/2018/5. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a Kúria az alperesi beavatkozót, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi az alperesi beavatkozót, hogy fizessen meg az államnak - felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A perben releváns tényállás szerint a (...) hrsz-ú ingatlan osztatlan közös tulajdonban áll. Az ingatlannak az ingatlan-nyilvántartásban rögzített teljes területe 57 ha 6659 m2, az Országos Erdőállomány Adattár az ingatlan öt alrészletét tartja nyilván erdőként, összesen 57 ha 1523 m2 területtel. Az alperesi beavatkozó a tulajdonostársak tulajdoni hányad szerint számított többségével „megállapodás erdőhasználati rendről és feles bérleti szerződés" elnevezésű, tulajdonosonként külön-külön okiratba foglalt megállapodást kötött. A megállapodások 1. pontja szerint a 2. pontban megjelölt földterület tulajdonosai megállapodnak a földterület használati rendjéről úgy, hogy annak teljes területét egészében az alperesi beavatkozó használja, feles bérleti szerződéssel 10 év határozott időtartamra. 
[2]	A szerződés 2. pontja az ingatlan helyrajzi számát, erdő művelési ágát, és erdőnek minősülő öt alrészletének betűjelét, valamint a megállapodásban használatba adóként feltüntetett tulajdonostársnak a saját tulajdoni hányada alapján számított területét és AK értékét tartalmazta, a használatba adott erdőingatlan teljes területét azonban nem. A szerződések 4. pontjában a felek megállapodtak abban, hogy a használat ellenértékét a feles bérlő természetben köteles kiadni a fahasználat (fakitermelés) időpontjához kötötten. A földterület használata fejében a megtermelt termék 31%-át tűzifában, a fahasználat évének december 31. napjáig kell átadni a használatba adónak. Rögzítette a szerződés, hogy a 31%-os termékmennyiség értéke 15.000 Ft/ha/év, amely a tíz éves használati idő alatt 150.000 Ft/ha.
[3]	Az alperes 570.162/2017. számú határozatában a megállapodást aláíró tulajdonosok, mint használatba adók, valamint az alperesi beavatkozó, mint használatba vevő között létrejött erdőgazdálkodási feles bérleti szerződést jóváhagyta. A határozat indokolása rögzítette azokat a személyeket is, akik nem kötöttek szerződést, de esetükben a mező és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel (a továbbiakban: Fftv.) összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (a továbbiakban: Fétv.) 71. § (3) bekezdés ba) pontja, valamint a 72. § (5) bekezdés b) pontja alapján a szerződést elfogadottnak kell tekinteni. Az Fftv. 51. § és 53. §-ában foglaltak nem állnak fenn, a jóváhagyásnak nem volt akadálya.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[4]	A felperes, mint az ingatlan egyik tulajdonosa, aki egyébként az ajánlatot nem fogadta el, keresetet indított a határozat megváltoztatása, a szerződés jóváhagyásának megtagadása iránt, több alaki és tartalmi okot is felsorolva, amely álláspontja szerint jogszabálysértővé teszi az alperes határozatát. 
[5]	Az alperes és alperesi beavatkozó a kereset elutasítását kérte.

Az elsőfokú ítélet

[6]	Az elsőfokú bíróság a keresetet részben alaposnak találta és ítéletével az alperes határozatát megváltoztatta, a tulajdonosok, mint használatba adók, valamint az alperesi beavatkozó, mint használatba vevő között a (...) hrsz.-ú ingatlan a, c, d, f, h alrészletei vonatkozásában az erdőgazdálkodási feles bérleti szerződés jóváhagyását megtagadta. Indokolásában leszögezte, hogy az Fftv. 2. § (1) és (3) bekezdései értelmében az erdőgazdálkodási feles bérleti szerződésre az Fftv., az erdőről, az erdő védelméről és az erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXVII. törvény (a továbbiakban: Evt.), az Fétv., valamint a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) rendelkezéseit együttesen kell alkalmazni, továbbá, hogy az Fftv. 56. §-ának utaló szabályai értelmében e szerződés jóváhagyása esetén is az Fftv. 51. §-ában és 53. §-ában foglaltak szerint kell vizsgálni a mezőgazdasági igazgatási szervnek az alaki és tartalmi érvényességi, valamint hatályosulási feltételek meglétét. A szerződés megtagadásának van helye akkor is, ha a szerződés alkalmas a jogszabályi korlátozások megkerülésére, vagy ha az erdőnek minősülő föld használatba adásáról szóló szerződés nem felel meg az Evt.-ben meghatározott feltételeknek. 
[7]	Az elsőfokú bíróság a felperes több jogszabálysértési hivatkozása közül kettővel értett egyet. Megállapította, hogy az Evt. 19. § (2) bekezdés b) pontja értelmében az erdőre vonatkozó használati szerződésben kötelezően fel kell tüntetni a 18. § (6) bekezdés c) pont cf) alpontja szerint a használt terület nagyságát. Ehhez képest a jóváhagyni kért szerződések a használatra átengedett ingatlan tekintetében beazonosítható területi mértéket nem tartalmaztak, csupán az ingatlanon belül az Országos Erdőállomány Adattárban erdőként megjelölt alrészleteket és erdészeti azonosítójú területrészeket tüntették fel, valamint külön szerződésekben feltüntetett tulajdonostársak tulajdoni illetősége alapján kiszámított területmértéket és aranykorona értéket jelölték meg. Az elsőfokú bíróság szerint ezért a szerződések nem feleltek meg az Evt. 19. § (2) bekezdés b) pontjának, így az Fftv. 53. § (1) bekezdés f) pontja alapján a szerződés jóváhagyását meg kellett tagadni. A szerződés tárgya ugyanis a megállapodásban nem került egyértelműen megjelölésre.
[8]	A határozat jogszabálysértő voltának másik oka pedig az volt, hogy a szerződésben rögzített díjmeghatározás valójában nem a feles bérleti, hanem a haszonbérleti szerződés ismérveit mutatta. A felek a szerződésben látszólag ugyan a megtermelt termény egy részét rendelték kiadni használatba adóknak tűzifában, ugyanakkor azzal, hogy összegszerűen is meghatározták az ellenértéket, valójában kizárták a feles bérleti szerződés alapvető fogalmi elemének tekinthető kockázatközösséget a termelés eredménye vonatkozásában a használatba adó és a használó között. A szerződés tehát a Ptk. 6:92. §-a értelmében színlelt volta miatt semmisnek minősül, ezért az Fftv. 51. § a) pontja értelmében annak jóváhagyását meg kellett volna tagadni.

A fellebbezés és az ellenkérelem

[9]	Az elsőfokú bíróság ítélete ellen az alperesi beavatkozó fellebbezett, kérve az ítélet megváltoztatását, és a felperes keresetének elutasítását. Kifejtette, hogy a szerződés számszerű megjelölés nélkül ugyan, de egyértelműen tartalmazta a használt terület nagyságát. Az ingatlan teljes területe a földnek nem minősülő alrészletekkel együtt 57 ha 6659 m2, ezen belül a földnek minősülő alrészletek területe 57 ha 1523 m2, amely teljes egészében erdőként nyilvántartott terület. A feles bérleti szerződés a földterületek teljes területére, tehát a földnek minősülő valamennyi alrészletre jött létre, következésképpen egyértelműen megállapítható volt a jóváhagyás során használt terület nagysága. Az Evt. a használt terület térmérték szerinti megjelölését nem teszi kötelezővé. 
[10]	A fellebbezés szerint az elsőfokú bíróság helytelenül következtetett arra, hogy a kiadni rendelt terményhányad értékének megjelölése miatt a szerződés semmis. Az értéknek a megjelölése ugyanis csak tájékoztató jellegű volt a szerződésben, amely nem változtatja meg a szerződés kockázati elemét, és nem változtat azon, hogy a bérlő terményátadási kötelezettsége csak a fahasználat éveiben áll fenn, a megtermelt termény meghatározott hányadában. 
[11]	A felperes fellebbezési ellenkérelme az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyására irányult. Kifejtette, hogy a szerződés 1. pontja csak a használat térbeli rendjének kialakításáról és a teljes terület egy személy használatba adásáról szól, a 2. pontban pedig az egyes használatba adók tulajdoni hányadának megfelelő terület, mint használatba adott terület van feltüntetve, a jogviszony ugyanakkor nem erre a területmértékre, hanem a földterület egészére jöhet létre az Evt. szerint. A használat ellenértéke tekintetében rámutatott, hogy a szerződésben kikényszeríthető fix ellenérték is szerepelt, amely alátámasztja a bérleti szerződésre vonatkozó szabályok megkerülésének szándékát, és alkalmas az előhaszonbérletre jogosultak érdekeinek megsértésére. 

A másodfokú ítélet

[12]	A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. Rámutatott, hogy az Evt. 17. § (6) bekezdés a) pontja értelmében a használatba adók a közös tulajdonban álló erdőingatlanon társult erdőgazdálkodási tevékenységet voltak kötelesek folytatni, és a (7) bekezdés értelmében az erdőt egy személy használatába kellett adniuk. Helytállóan állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy az Evt. 19. § (2) bekezdés b) pontjának visszautaló szabálya értelmében a 18. § (6) bekezdés c) pontjának cf) alpontja szerint a szerződésben kötelező lett volna a használt terület nagyságának a feltüntetése. Az egyes tulajdonostársakkal elkülönülten kötött feles bérleti szerződések azonban a 2. pontban kizárólag az adott tulajdonostárs tulajdoni illetősége alapján kiszámított, a tulajdonostársra eső területi adatot és AK értéket tartalmazták. A szerződés egyáltalán nem tartalmazott számszerű területi adatot, az erdő fogalmának megfelelő földterület egészére nézve, holott társult erdőgazdálkodás esetén az mellőzhetetlen lett volna. A fellebbezéssel szemben a szerződés 1. pontjából, mely viszont a teljes ingatlanra utal, sem állapítható meg, hogy milyen térmértékű az egy személy használatába adandó teljes erdőterület. Az Evt. 20. § (4) bekezdéséből az következik, hogy a tulajdonostársak tulajdoni hányadok szerinti többsége nem a saját hányadát, hanem az erdőgazdálkodás céljára szolgáló földterület egészét adja használatba. Helyesen mondta ki ezért az elsőfokú bíróság, hogy az Fftv. 53. § (1) bekezdés f) pontja alapján a szerződés jóváhagyását már ez okból meg kellett volna tagadni. 
[13]	A másodfokú bíróság álláspontja szerint az elsőfokú bíróság helyesen értelmezte a feles bérletre és a haszonbérletre vonatkozó szabályokat is, és az ellenérték fizetése tekintetében helyesen határolta el egymástól a kötelmeket. Az Fétv. 66. §-a értelmében a feles bérlő ellenértékként a megtermelt termény felét, vagy más hányadát köteles természetben átadni a használatba adónak. Az 50. § (1) bekezdés szerint haszonbérleti szerződés esetén is kiköthető természetben a haszonbér, ekkor azonban a haszonbér mértékének vagy mennyiségének előre meghatározottnak kell lennie, ennek hiányában a szerződés semmis. A feles bérlet ellenértéke tehát abban tér el a természetbeni haszonbérlettől, hogy a természetben kiadandó terményhányad mennyiség bizonytalan, előre nem meghatározható. A perbeli szerződések 4. pontjának az a kikötése, hogy a feles bérlő a megtermelt termény 31%-át tűzifában adja át a fahasználat évének december 31. napjáig, további pontosítás hiányában megfelelne a feles bérlet szabályainak, hiszen a kitermelt összes fa mennyisége, ide értve a teljes választékot, m3-ben, vagy más szokásos mértékegységben felmérhető, és annak 31%-a tűzifában kiadható a használatba adónak. (Megjegyezve: A fenti csak egyféle értelmezési lehetőség, ugyanis nincs egzakt szabály a szerződésben az átadandó terményhányad számítási módjára. Ez az elnagyolt szabályozás is a szerződés színlelt voltára utal.) Azzal azonban, hogy a szerződésben a felek 31%-os termékmennyiség forintális értékét is meghatározták évenként, (noha kifejezett fizetési kötelezettség nélkül), és a 10 éves használati időre összesen is, eltértek a feles bérlet ellenértékének törvényi meghatározásától és valójában a fahasználat szerződéskötéskor nem ismert eredményességétől függetlenül a szerződés időtartamát alapul véve egy biztos ellenértéket határoztak meg. Az a tény, hogy ez az ellenérték a teljes 10 éves időszakra fix összeg - bár nyilván az időszak alatt változó terményhányad értékének kellene, hogy megfeleljen - szintén a haszonbérleti jellegzetességet mutatja. Ez a meghatározás valóban a haszonbérnek felel meg. Az elsőfokú bíróság tehát helyesen jutott arra a következtetésre, hogy e kikötés miatt a szerződés a haszonbérleti szerződés ismérveit hordozza. 
[14]	A másodfokú bíróság ugyanakkor nem ért egyet azzal a következtetéssel, hogy a Ptk. 6:92. §-ából következően ezért e szerződések semmisnek minősülnének és emiatt az Fftv. 51. § a) pontja alapján meg kellett volna tagadni a szerződés jóváhagyását. A másodfokú bíróság ugyanis rámutatott arra, hogy a Ptk. jelzett §-a (2) bekezdése kimondja, hogy a színlelt szerződés semmis, ha az más szerződést leplez, a felek jogait és kötelezettségeit a leplezett szerződés alapján kell megítélni. Ennek alapján a másodfokú bíróság álláspontja az, hogy a feles bérlet szerződés valójában más szerződést, nevezetesen erdőgazdálkodási haszonbérleti szerződést leplez, ezért azt e szerződés szabályai szerint kell elbírálni. Ebből következik, hogy nem az Fftv. 51. § a) pontja, hanem 53. § (1) bekezdés b) pontja szerint kellett volna a jóváhagyást megtagadni, mert alkalmas a vonatkozó jogszabályi korlátozások megkerülésére, tudniillik - amint arra a felperes a fellebbezési kérelmében és több alkalommal az elsőfokú eljárásban is hivatkozott - az az előhaszonbérlet szabályainak mellőzésére, az előhaszonbérletre jogosultak érdekeinek megsértésére alkalmas. A másodfokú bíróság a fenti indokok alapján az elsőfokú bíróság ítéletét a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 253. § (2) bekezdés alkalmazásával helybenhagyja.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[15]	A jogerős ítélettel szemben az alperesi beavatkozó terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, elsődlegesen kérte a másodfokú ítéletnek a Pp. 206. § rendelkezéseinek megsértése miatti hatályon kívül helyezését, és a felperes keresetének elutasítását, másodlagosan pedig ugyancsak a Pp. 206. §-ra hivatkozással a másodfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az első- vagy másodfokon eljárt bíróság új eljárás lefolytatására, új határozat hozatalára kötelezését.
[16]	Rámutatott, hogy szerinte mind az első- mind a másodfokú határozat jogszabálysértő, az eljáró bíróságok a tényállást helytelenül állapították meg, abból nem helytálló következtetést vontak le. A feles bérleti szerződések tartalmilag és alakilag is megfelelnek az Evt. 17. § (4) és 20. § (4) bekezdésében foglaltaknak, mivel az osztatlan közös tulajdonban álló erdőt a szerződést aláíró felek (tulajdonostársak) egyetlen személy használatába adták. A szerződésben a felek egyértelműen meghatározták a használat tárgyát képező területet, ugyanis a szerződésben a helyrajzi szám és a művelési ág megjelölése mellett szerepelnek az alrészletek, valamint az erdészeti azonosítók megjelölése is, amely teljesen egyértelműen arra utal, hogy a felek a szerződés tárgyaként az erdőgazdálkodással érintett teljes területet kívánták alperesi beavatkozó részére használatba adni, ugyanis a szerződésben megjelölt alrészletek és erdészeti azonosítók a teljes területre, azaz a teljes (...) hrsz.-ú ingatlan erdő művelési ágú földrészletére vonatkoznak. Amennyiben nem a teljes területre vonatkozna a megjelölés, úgy nem lenne nevesítve valamennyi alrészlet és erdészeti azonosító. Ezen megjelölések egyértelműen meghatározzák, hogy a feles bérleti szerződés a teljes erdő művelési ágú ingatlanra vonatkozik. 
[17]	A szerződésekben valamennyi tulajdonostárs a saját tulajdoni hányadáról rendelkezett, azon túli hányadokról nem is rendelkezhetett volna, mert erre nem volt meghatalmazása. A térmérték egyértelmű azonosítását a szerződés tartalmazza, ugyanis az erdő és az erdőgazdálkodás célját szolgáló földterületre vonatkozik, amely az Országos Erdőállomány Adattárban feltüntetett földterülettel azonos. A szerződések továbbiakban mindenben megfelelnek a feles bérlet Fétv. 66. §-ában foglalt kritériumainak, ugyanis jelen szerződésekben a földterület időleges használata és hasznainak szedése valósul meg, mivel tíz éves időtartamra kötötték. A megtermelt termény felét vagy más hányadát kell átadni, mely jelen esetben 31%, továbbá a természetbeni kiadás is megvalósul, ugyanis a 31% terményhányad megtermelt tűzifában került meghatározásra, nem pedig pénzbeni kifizetésben. A 31%-os terményhányad értékben történő megjelölése tájékoztató jellegű, nem vagylagos feltételként került meghatározásra, nem kikényszeríthető, így a szerződés nem mutat haszonbérleti jelleget, sem színleltnek, sem semmisnek, sem más szerződést leplezőnek nem lehet tekinteni. A szerződést kötő használatba adók részéről a természetbeni juttatásra volt igény. 
[18]	Végül ismételten a Pp. 206. §-ára tekintettel kérte a felperes immáron már az elsőfokú ítéletre is kiterjedő hatállyal a másodfokú ítélet megváltoztatását akként, hogy a másodfokú ítélet kerüljön hatályon kívül helyezésre és a felperes keresete elutasításra, vagy pedig a másodfokú ítélet kerüljön hatályon kívül helyezésre, és az első- vagy a másodfokon eljárt bíróság új eljárás lefolytatására és új határozat meghozatalára kötelezésre.
[19]	A felülvizsgálati kérelemmel szemben a felperes terjesztett elő ellenkérelmet, kérte a jogerős ítélet hatályában fenntartását, érdemben a korábbi álláspontját megismételve. Egy ponton nem értett egyet a másodfokú ítélet indokolásával teljes körűen a felperes, mert szerinte nem felel meg a feles bérlet szabályainak, ha a kitermelt összes fa mennyisége köbméterben vagy más mértékegységben felmérhető, és abból a feles bérbeadó az egyik terményféleségben tűzifában kapja meg az összes termény 31%-át, hiszen ez egy többletmozzanatot, egy cserét is tartalmaz, amely során a feles bérbeadó beváltja a többi terményre való jogosultságát. Az Fétv. 66. §-a ellenszolgáltatásként a termény felét vagy más hányadát teszi lehetővé, ilyen többletmozzanat, tehát a „csere" kikötése nem a feles bérleti jogviszony sajátja.
A Kúria döntése és jogi indokai
[20]	A Kúria megállapította, hogy a felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem alapos.
[21]	A Pp. 275. § (1)-(2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között dönt. A felülvizsgálat tárgya a jogerős ítélet jogszerűségének megítélése.
[22]	A Kúria mindenekelőtt rögzíti, hogy figyelemmel az Evt. 19. § (2) bekezdés b) pontjára, 18. § (6) bekezdés c) pontja cf) alpontjára, 20. § (4) bekezdésére, a használatba adott terület nagyságának szerződésben való feltüntetése kérdésében teljes körűen osztotta a jogerős ítélet indokolását. Annak ismétlése nélkül csupán azon lényegi megállapításra utal vissza, hogy a szerződés egyáltalán nem tartalmazott számszerű területi adatot az erdő fogalmának megfelelő földterület egészére nézve, holott társult erdőgazdálkodás esetén az mellőzhetetlen lett volna. A fellebbezéssel szemben a szerződés 1. pontjából, mely viszont a teljes ingatlanra utal, sem állapítható meg, hogy milyen térmértékű az egy személy használatába adandó teljes erdőterület. Az Evt. 20. § (4) bekezdéséből az következik, hogy a tulajdonostársak tulajdoni hányadok szerinti többsége nem a saját hányadát, hanem az erdőgazdálkodás céljára szolgáló földterület egészét adja használatba. Helyesen állapította meg tehát mind az elsőfokú, mind pedig a másodfokú bíróság, hogy az Fftv. 53. § (1) bekezdés f) pontja alapján a szerződés jóváhagyását már ez okból meg kellett volna tagadni.
[23]	Emellett rámutat a Kúria arra, hogy nem volt elfogadható a fellebbezésben foglalt azon érvelés (azt helyesen nem vette figyelembe a másodfokú ítélet sem), mely szerint a hatóságnak módjában állt volna az ingatlan teljes területének, valamint a megnevezett föld albetéteinek nagysága közhiteles ingatlan-nyilvántartási adatokból való megismerése. Ezzel szemben a terület nagyságát jogszabály kógens rendelkezése szerint a szerződésben egyértelműen fel kellett volna tüntetni. A hivatkozott Evt. 19. § (2) bekezdés b) pontja szerint a szerződésben - jogcímtől függetlenül - fel kell tüntetni a 18. § (6) bekezdés c) pontja szerinti adatokat. Ezek egyike a cf) alpontban megjelölt „használt terület nagysága". 
[24]	Alappal mutatott rá tehát a felperes is ellenkérelmében, hogy az erdő vagy erdőgazdálkodás célját közvetlenül szolgáló földterület használatára kötött megállapodásban fel kell tüntetni a használt terület nagyságát, és az Evt. e szabálya kógens, attól a felek nem térhetnek el, és nem elfogadható az az érvelés, mely szerint a szerződés tartalmazta a földnek minősülő teljes terület nagyságát, így következtetni lehet, hogy az egyezik a teljes használt erdőnek minősülő terület nagyságával. Minden tulajdonostársnak az erdő egészének használatba adására kell megtennie nyilatkozatát, és ez alapján jöhet létre az Evt. 20. § (4) bekezdés szerinti szótöbbséggel hozott határozat. Utal e körben a Kúria arra, hogy ez van szinkronban a kialakult bírói gyakorlattal is, mely szerint a szerződés tárgyának pontos rögzítése egyértelmű jogszabályi előírás, aminek hiánya megalapozhatja az Fftv. szerinti jóváhagyás megtagadását (Kfv.VI.37.588/2018/6.). 
[25]	Osztotta a Kúria az ellenérték körében kifejtett jogerős ítéleti érvelést is. A termény, mint ellenérték forintosítása, még ha az a hivatkozottak szerint csak tájékoztató célú volt is, nem felelt meg azon kógens jogszabályi előírásnak, amely éppen a feles bérleti szerződés speciális jellegét adja. Az Fétv. 66. §-a szerint a feles bérleti szerződés alapján a feles bérlő meghatározott föld időleges használatára és hasznainak szedésére jogosult, és köteles ennek fejében a megtermelt termény felét vagy más hányadát a használatba adónak természetben átadni. A feles bérletre egyebekben a föld haszonbérletére vonatkozó szabályok megfelelően irányadók.
[26]	Helyesen utalt a másodfokú bíróság arra, hogy a jelen ügyben vizsgált szerződés alkalmas lehetett a haszonbérleti szerződés leplezésére, és alappal mutatott rá a felperes is, hogy a feles bérleti szerződés alapvető fogalmi eleme a kockázatközösség, a szerződő felek ezzel szemben a szerződésben rögzítették a termény éves értékét forint összegben, ami ellentmond a feles bérleti szerződés elvi jellegének. 
[27]	Arra csak utal a Kúria, hogy a felperesi felülvizsgálati ellenkérelem „pontosította" ugyan, hogy maga a természetbeni fizetés milyen további módokon történhet még, és, hogy úgymond a „terménycsere" sem sajátja a feles bérleti jogviszonynak, ezt azonban a Kúria külön nem értékelte, mert az ügy érdemi elbírálásában nem bírt relevanciával. Az érdemi lényeg ugyanis az ügyben az volt, hogy a termény, mint ellenérték évenkénti forintban történő meghatározása nem volt összeegyeztethető a feles bérlet jellegével, jogi szabályozottságával. Ezt pedig mindkét fokú bíróság helyesen értékelte, a Kúria a jogerős ítélet indokolásával egyetértett. 
[28]	Nem sérült tehát a Pp. 206. §-a, a jogerős ítélet (és az elsőfokú ítélet is) megfelelően megállapított tényálláson alapult, a másodfokú bíróság abból a releváns jogszabályok alapján helyes következtetést vont le, a tények bizonyítékok értékelése nem volt jogszabálysértő. Ebből következően a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdés alapján a másodfokú jogerős ítéletet  hatályában fenntartotta.
A döntés elvi tartalma
[29]	A földhasználati szerződésnek kötelező tartalmi eleme a használt terület nagyságának feltüntetése.
[30]	A feles bérleti szerződés sajátossága, hogy az ellenérték fizetése csakis természetben, a termény meghatározott százalékában történhet, miáltal annak pénzbeli értéke a szerződésben nem szerepelhet.
Záró rész
[31]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.
[32]	A Kúria a Pp.78. § (1) bekezdése alapján az alperesi beavatkozót kötelezte a felperes felülvizsgálati perköltsége megfizetésére.
[33]	Az illetékekről szóló 1990. évi CXIII. törvény (Itv.) 50. § (1) bekezdése szerinti feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket a költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján az alperesi beavatkozó viseli.
[34]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. november 19.
Dr. Kovács András s.k. a tanács elnöke, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet s.k. előadó bíró,
Dr. Fekete Ildikó s.k. bíró