A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.VI.37.605/2018/5.

A tanács tagjai: Dr. Sperka Kálmán a tanács elnöke, Dr. Vitál-Eigner Beáta előadó bíró,     Dr. Sugár Tamás bíró

A felperes: felperes neve

A felperes képviselője: ... Ügyvédi Iroda

Az alperes: alperes neve
		
Az alperes képviselője: Dr. ... kamarai jogtanácsos

A per tárgya: hulladékgazdálkodási ügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: a felperes

A felülvizsgálati kérelem száma: 10.

Az elsőfokú bíróság neve, határozatának kelte és száma: Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2018. március 6-án kelt 1.K.27.958/2017/7. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.958/2017/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 30.000.- (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000.- (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes a 2010. december 23. napján kelt 17635-6-5/2010. számú határozat (a továbbiakban: Engedély) alapján hulladék kezelési engedéllyel rendelkezik, veszélyes és nem veszélyes hulladékok kezelésére (begyűjtésére, előkezelésére) a Szeged, ... szám alatti telephelyen. Az Engedély szerint a veszélyes anyagot tartalmazó, a veszélyes anyagot nem tartalmazó és az üres gépjárművázak is csak a telephely betonozott, csapadékvíz előtisztító berendezéssel ellátott területén gyűjthető, ahol egyszerre legfeljebb 20 darab szárazra nem fektetett jármű, 170 db szárazra fektetett, de szét nem bontott jármű, illetve 10 db járműváz tárolható.
[2]	Az elsőfokú hatóság 2015. november 17. napján előre be nem jelentett hatósági ellenőrzést tartott a felperes telephelyén. Ennek során megállapította, hogy a felperes az Engedély előírásaitól és a vonatkozó jogszabályi előírásoktól eltérően gyűjtött veszélyes és nem veszélyes hulladékokat, ezért a 17635-8-16/2015. számú határozatával kötelezte őt a jogszerű rend helyreállítására. A felperes a határozatban foglaltakat teljesítette.
[3]	A fentiekkel összefüggésben, az elsőfokú hatóság külön eljárás keretében a 17635-9-39/2015. számú határozatával az Engedélytől, valamint a jogszabályi előírásoktól eltérően végzett tevékenység miatt - hulladékgazdálkodási bírság kiszabása helyett - figyelmeztetésben részesítette a felperest a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. évi XXXIV. törvény 12/A. §-a alapján.
[4]	Az elsőfokú hatóság 2016. augusztus 30. napján újabb helyszíni ellenőrzést tartott a felperes telephelyén. Ennek során feltárta, hogy a felperes a telephelyén összesen 129 db,  motort, fékfolyadékot és fagyállót nem tartalmazó gépjárműroncsot tárolt az Engedély előírásaitól eltérő módon a zúzott köves burkolatú részen, továbbá a betonozott térrészen az Engedélyben előírt mennyiségnél jóval több gépjárműhulladékot gyűjtött. Egyebek mellett rögzítette, hogy nyilvántartás nem különíti el a telephely hátsó részén tárolt szét nem bontott gépjárműabroncsokat és polcon tárolt alkatrészeket.
[5]	A felperesi érvelés szerint a telephely hátsó, zúzott köves térrészén lévő gépjárműabroncsok alkatrésszé lettek minősítve, azok nem hulladékok, ennek alátámasztására bemutatta a darabonként elkészített alkatrész-minősítő és nyilvántartó lapokat.
[6]	A fentieket követően az elsőfokú hatóság a 2016. december 5. napján kelt 17635-9-41/2016. számú határozatával a felperest 30.792.366.- forint hulladékgazdálkodási bírság megfizetésére kötelezte.
[7]	Döntésében hivatkozott a 2015. november 17. napján és a 2016. augusztus 30. napján végzett helyszíni ellenőrzések megállapításaira. Rögzítette, hogy a felperes ismételten megszegte az Engedélyben foglaltakat, a telephely zúzott köves burkolatú, hátsó térrészén összesen 129 db veszélyes anyagot és összetevőt nem tartalmazó, de szét nem bontott járműroncsot gyűjtött. Álláspontja szerint ezek nem lehetnek alkatrészek, mert nem felelnek meg a hulladékká vált gépjárművekről szóló 369/2014. (XII.30.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. r.) előírásainak. A bírságkiszabás körében többek között utalt a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII.21.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 1. § (2) bekezdésére.
[8]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2017. május 29. napján kelt PE-KTF/523-7/2017. számú határozatával az elsőfokú határozatot részben, a bírság összegére, valamint  az ahhoz kapcsolódó indokolásra vonatkozóan megváltoztatta és a hulladékgazdálkodási bírság mértékét 10.562.700.- forintra mérsékelte, egyebekben helybenhagyta.
[9]	Indokolása szerint a hulladékgazdálkodási bírság kiszabására az Engedélytől eltérően végzett tevékenység, azaz az Engedélytől eltérően és a megengedettnél nagyobb számban tárolt forgalomból véglegesen kivont hulladéknak minősülő gépjárműroncs miatt került sor.
[10]	Rögzítette, hogy mivel a hulladékok tényleges tömegének meghatározására hiteles mérőeszközzel mért adatot tartalmazó dokumentum nem állt rendelkezésre, ezért az R. 1. § (4) bekezdése és mellékletének 3., 3a. pontja alapján műszaki becsléssel (számítással) meghatározott, tonnában kifejezett nagyságrendi tömegtartomány középértékével számolt a bírság összegének meghatározása során. A nyilvántartásban szereplő gépjárműroncs darabszám nem volt azonos az ellenőrzés idején a telephelyen található gépjárműroncsok darabszámával. A gépjárműroncsok mennyiségét a felperes 2015. és 2016. évi nyilvántartásaiban szereplő legkisebb és legnagyobb tömegű gépjárművek átlagolásával 1507 kg-ban becsülte meg. Az R. 1. § (4) bekezdése és mellékletének 3a. pontja alapján az összesen 55 tonnában becsült veszélyes hulladék és az összesen 55 tonnában becsült nem veszélyes hulladék bírság összege így - 6000.- forint alapbírsággal számolva - 10.562.700.- forint.

A kereseti kérelem

[11]	A felperes eljárási- és anyagi jogi jogszabálysértésekre hivatkozással terjesztett elő keresetet a jogerős határozat bírósági felülvizsgálata iránt.
Az elsőfokú ítélet
[12]	A közigazgatási és munkaügyi bíróság jogerős ítéletével a keresetet elutasította.
[13]	Indokolása szerint a telephely zúzott köves burkolatú, hátsó részén fellelt összesen 129 db gépjárműroncs - a felperesi állítással szemben - nem minősül alkatrésznek, mert az alkatrész-nyilvántartó lapok az átvett gépjárművekben található, hulladéknak minősülő újrahasználatra alkalmas alkatrészek megnevezését, mennyiségét, színjelölését sorolják fel, azt azonban nem bizonyítják, hogy ezen alkatrészek ki lettek szerelve a gépjárműroncsból. A bontási lapok rögzítik ugyan a hulladékká vált alkatrészek kiszerelését, annak igazolására azonban nem alkalmasak, hogy a hulladéknak minősülő alkatrészek megfelelő újrahasználatra előkészítése megtörtént. Hangsúlyozta, hogy a gépjárműroncsok a felperes által sem vitatottan nem voltak szétbontva, illetve nem voltak újrahasználatra előkészítve a Korm. r. vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően, azokat a felperes a vevői igényektől függően bontotta szét, illetve készítette elő. Megjegyezte, hogy a Korm. r. időközben történt módosítása a 2016. december 7-i hatálybalépést megelőzően indult ügyekben nem alkalmazható.
[14]	Az átlagtömeggel való számítással összefüggésben kifejtette, hogy a felperes - vevői igényeknek megfelelő - tevékenysége során a gépjárműroncsok tömege jelentősen megváltozik, ezért a forgalmi engedélyben lévő gépjármű saját tömege nem volt figyelembe vehető a gépjárműroncsok hatósági ellenőrzés idején meghatározható tényleges tömegével.
[15]	Joghatással járó mérés hiányában a műszaki becslés alkalmazását az R. 1. § (4) bekezdése és a mellékletének 3., 3a. pontjai írják elő, az abban foglaltaktól a hatóság nem térhet el.
[16]	Hangsúlyozta, hogy a hulladékgazdálkodási bírság alapját képező hulladék tömegének hiteles mérőeszközzel mért hiteles adatainak bizonyítása a felperes érdekkörébe tartozott, erre alkalmas bizonyítékot azonban a  felperes nem terjesztett elő.

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[17]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet elsődlegesen annak hatályon kívül helyezése és a keresetnek való helyt adás, másodlagosan a hatályon kívül helyezés mellett az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítása iránt.
[18]	Állította, hogy az elsőfokú bíróság figyelmen kívül hagyta a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 206. § (1) bekezdésében rögzítetteket, amennyiben nem állapította meg, hogy az eljárt hatóságok megsértették a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 50. § (1) bekezdése szerinti tényállás-tisztázási kötelezettségüket, valamint a Ket. 1. § (1) és (2) bekezdéseiben, 2. § (3) bekezdésében megjelölt alapelvi rendelkezéseket. Ezen kívül az alperes a bírság számítása során figyelmen kívül hagyta a Pp. 339/B. §-ában rögzítetteket is. Kifogásolta, hogy az elsőfokú bíróság csak részben értékelte a tanú vallomását, az ügyvezető nyilatkozatát.
[19]	Előadta, hogy sem az R. vonatkozó rendelkezései, sem az Engedély nem írta elő számára az átvett, illetve a bontás során keletkezett hulladékok tömegének hiteles mérőeszközzel történő meghatározását. A kialakult és eddig nem kifogásolt gyakorlatban elfogadott a forgalmi engedélyben lévő saját tömeg alapján történő bevételezés és az alkatrészek tömegének becslése. A legsúlyosabb hiányosság, hogy a gépjárművek nyilvántartás szerinti azonosítását az elsőfokú hatóság eljárása során minden esetben elmulasztotta, ezért a nyilvántartásból a forgalmi engedély szerinti összes tömegüket sem lehetett meghatározni. Az elsőfokú hatóság a hiteles mérések elvégzésének bizonylatolását csak a helyszíni ellenőrzést követően kérte, amikor is a gépjárművek már el lettek szállítva a telephelyről, vagy át lettek rakva a térbetonra. Az elsőfokú hatóság mulasztása nem róható a terhükre.
[20]	A Korm. r. 13. § (4) és (5) bekezdéseire, valamint a 2. számú melléklet 4. pontjában foglaltakra utalással kifejtette, hogy a bontás megítélése szubjektív, annak mértékét, mélységét a Korm. r. nem határozza meg. A gépjárműveket a vevői igényeknek megfelelő mértékig bontották.
[21]	A per során meghallgatott tanú vallomására utalással előadta, hogy a telephelyre bekerülő gépjárműroncs egy bontási engedélyszámot kap, amelyre feltüntetik a gépjárműroncs tömegét. A forgalmi engedélyben szereplő tömeg alapján ezt a bontási lapot megkapja a bontást végző munkatárs, aki azon feltünteti, hogy milyen alkatrészeket vett ki az adott gépjárműroncsból. Minden egyes gépjárműroncs kap egy azonosítási számot. Ez alapján megállapítható az adott gépjárműroncs pontos tömege, mivel egyrészt szerepel a forgalmi engedélyben megjelölt tömeg, másrészt a kivett alkatrészek is feltüntetésre kerülnek.
[22]	A bontást végző személy a gépjárműroncsot alkatrésznek minősítheti, illetőleg nem veszélyes hulladékként sorolhatja be. Ezt követően a bontási lapon szereplő adatok bekerülnek egy központi nyilvántartásba, amely az alkatrész eladásáról, selejtezéséről és bontásáról szóló. A gépjárműabroncs mindaddig alkatrészként kezelendő, amíg kínálatra kerül a vevő számára, hiszen a vevői igényektől függően dönthető az el, hogy milyen módon és milyen mélységig kell azokat szétbontani. A bontási lapok ezért alkalmasak annak igazolására, hogy a hulladéknak minősülő alkatrészek megfelelő újrahasználatra előkészítése megtörtént.
[23]	Megjegyezte, hogy a Korm. r. időközben történt módosítása a szakmában kialakult, életszerű bontási, tárolási gyakorlatot ismerte el.
[24]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását indítványozta.

A Kúria döntése és jogi indokai

[25]	A felülvizsgálati kérelem nem alapos.
[26]	A Pp. 275. § (1) és (2) bekezdéseire figyelemmel a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.
[27]	A Kúria elsődlegesen rögzíti, az elsőfokú bíróság vizsgálta a közigazgatási eljárás teljes anyagát, a felek perbeli nyilatkozatait, beadványait, a tanú vallomását, ily módon a bizonyítékokat a Pp. 206. § (1) bekezdésére figyelemmel a maguk összességében értékelte és helyesen állapította meg, hogy a kereset nem alapos. Jogszabálysértést e körben a rögzített tényállás iratellenessége, a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen vagy a logika szabályaival ellentétes mérlegelése alapozhat meg, ilyen jogsértést azonban a felülvizsgálati bíróság nem tárt fel.
[28]	A Kúria szerint a közigazgatási és munkaügyi bíróság a pontosan és törvényesen megállapított tényállásból helytálló jogi következtetést vont le.
[29]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében lényegében a keresetében foglaltakat ismételte meg, a jogerős ítéletet az alperesi határozattal szemben már felhozott kifogások miatt sérelmezte. Az eljárt bíróság azonban a felperes keresetét minden vonatkozásában elemezte és elbírálta, a jogerős ítéletben a Pp. 221. § (1) bekezdésének teljes mértékben megfelelő, kellően részletes indokát adta döntésének. Ezekkel a felülvizsgálati bíróság maradéktalanul egyetért. A Kúria szükségtelennek tartja az elsőfokú bíróság jogerős ítéletének indokolásában foglaltak megismétlését, hiszen azt a fentiekben részletesen ismertette. A leírtakat teljes körűen osztva, a felülvizsgálati kérelemre figyelemmel az alábbiakat hangsúlyozza:
[30]	A felperes a per során nem vitatta, hogy az Engedélytől eltérően végezte tevékenységét; nem a betonozott csapadékvíz előtisztító berendezéssel ellátott területen és a megengedettnél nagyobb számban tárolt forgalomból véglegesen kivont gépjárműroncsot. Ezzel lényegében elismerte, hogy helye volt vele szemben hulladékgazdálkodási bírság kiszabásának. A bírság jogalapját a felperes a felülvizsgálati kérelmében sem vitatta.
[31]	A Korm. r. 13. § (4) bekezdése szerint a hulladékká vált gépjármű újrahasználatra előkészítését, hasznosítását vagy ártalmatlanítását megelőzően a gépjárművet szárazra kell fektetni, a 2. melléklet 3. pontjában meghatározott veszélyes hulladékot el kell belőle távolítani, azt hatástalanítani, majd ezt követően a hulladékká vált gépjárművet szét kell bontani.
[32]	Ugyanezen szakasz (5) bekezdése kimondja, hogy a bontás során a hulladékká vált gépjárműből legalább a 2. melléklet 4. pontjában meghatározott hulladékot kell eltávolítani.
[33]	A (6) bekezdés szerint a 2. melléklet 6. pontjában meghatározott külön megjelölt vagy más módon azonosíthatóvá tett anyagokat, folyadékot, veszélyes és egyéb összetevőket, valamint az újrahasználatra előkészíthető vagy előkészített alkatrészeket és hasznosítható anyagokat elkülönítetten kell tárolni.
[34]	A kiemelt jogszabályi rendelkezések valóban nem határozzák meg a szétbontás mértékét, mélységét, az azonban nyilvánvaló, hogy a szétbontás egy aktív magatartást jelent, azaz nem minősül szétbontásnak a beszállított gépjárműroncs változatlanul hagyása. A felperes nem vitatta, hogy az érintett gépjárműroncsok nem voltak szétbontva, azok a vevői igényeknek megfelelő bontásra vártak.
[35]	A felperes részletesen levezette a gyakorlatokban kialakult bontási folyamatot és annak adminisztrálását, azt azonban nem jelölte meg, hogy mindez mennyiben és miként alapozhatja meg a hulladékgazdálkodási bírság összegének kiszámítását. Az alperes átlagtömeggel való számítása körében konkrét jogszabálysértésre nem hivatkozott.
[36]	Kétségtelen, hogy sem az Engedély, sem az R., illetve más kapcsolódó jogszabályok nem írják elő, hogy az átvett, illetve a bontás során keletkezett hulladékok tömegét hiteles mérőeszközzel kellene meghatározni. Ez azonban nem változtat azon, hogy a mérésügyről szóló törvény végrehajtásáról szóló 127/1991. (X.9.) Korm. rendelet 4. § (4) bekezdése szerint a hulladék tömegének pontosan meghatározott értékeként csak a hiteles mérőeszközzel mért értéket lehet figyelembe venni. Ennek hiányában az R. 1. § (4) bekezdése és a mellékletének 3., 3a. pontjai alapján műszaki becsléssel (számítással) meghatározott tonnában kifejezett nagyságrendi tömegtartomány középértékével kell számolni a bírság összegének megállapítása során.
[37]	A felperes minden jogszabályi alap nélkül állította, hogy a gépjárműroncsok tömegét a forgalmi engedélyek és a bontási lapok alapján kellett volna meghatározni. Önmagában az általa követett gyakorlat még akkor sem jelent jogszerű eljárást, ha azt korábban a hatóságok nem kifogásolták.
[38]	A forgalmi engedélyben foglalt tömeg a gépjármű teljes tömege, amelyből a Korm. r.-ben meghatározott összetevőket ki kell szerelni. Ezen kívül a felperes a roncsokból az egyes alkatrészeket a vevői igényeknek megfelelően szerelte ki. Ennél fogva a forgalmi engedélyben meghatározott tömeg legfeljebb csak annyiban lehet irányadó, hogy a gépjárműroncs tömege annál nagyobb nem lehet. A gépjárműroncs tényleges tömegére nézve azonban semmilyen információval sem szolgálhat.
[39]	A felperes által felajánlott bontási lapok, illetve alkatrész-nyilvántartó lapok pedig azért nem voltak relevánsak, mert a telephely hátsó, zúzott köves térrészén talált gépjárműroncsok nem voltak szétbontva, illetve nem voltak újrahasználatra előkészítve.
[40]	A Ket. 50. § (1) bekezdésében meghatározott tényállás-feltárási kötelezettség nem jelent parttalan kutakodási feladatot a közigazgatási szerv számára. E rendelkezés értelmében a hatóságnak a tényállást a döntéshozatalhoz szükséges mértékben kell feltárnia, megállapítania. E kötelezettségének az alperes eleget tett; feltárta az Engedélytől, illetve a jogszabályoktól eltérő hulladékgazdálkodási tevékenységet, rögzítette a hulladékgazdálkodási bírság kiszabásának jogalapját és bemutatta a hulladékgazdálkodási bírság összegének megállapítására vonatkozó - jogszabályok szerinti - levezetését. Mindezeket alappal cáfoló bizonyítékot a felperes még a felülvizsgálati kérelemben sem jelölt meg.
[41]	A felperes a jogsértést elkövette, aminek következménye az is, hogy ha vitatja a döntés jogszerűségét, akkor az állítását neki kell bizonyítani. Így, ha a hatóság által meghatározott hulladékmennyiség nem megfelelő, akkor a felperesnek kell olyan dokumentumot előtárnia, amely a hatóság általi becsléssel szemben megfelelően igazolja a gépjárműroncs tényleges tömegét. Ilyen dokumentumot azonban a felperes nem tárt elő. 
[42]	A hatóságnak nem feladata a felperes különböző bizonylatait elemezni, értelmezni és azokból - a forgalmi engedélyben foglalt adatokra is figyelemmel - a gépjárműroncsok tömegére nézve bármiféle megállapítást is tenni. 
[43]	Mindennek azonban a perben különösebb jelentősége azért nem volt, mert a felperes által sem vitatottan a telephely hátsó, zúzott köves térrészén talált gépjárműroncsok nem voltak szétbontva, nem voltak újrahasználatra előkészítve, azok a vevői igényeknek megfelelő szétszedésre vártak.
[44]	A Kúria megítélése szerint az eljárt bíróság az okszerű mérlegelés szabályait nem sértette meg, a tényállást helyesen, az iratoknak megfelelően rögzítette, a bizonyítékokat az okszerűség és a logika szabályai szerint mérlegelte. Ezzel szemben a felperes érdemi bizonyítékot nem adott, jogi érvelése nem volt megfelelő, a saját gyakorlatára való hivatkozás pedig irreleváns. Mindezért a Kúria felülmérlegelésre nem látott lehetőséget.
[45]	A kifejtettekre figyelemmel a Kúria Pp. 275. § (3) bekezdését alkalmazva a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta, mert az nem sérti a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályi rendelkezéseket.

A döntés elvi tartalma

[46]	A hulladékgazdálkodási bírság alapját képező hulladék tömegének megállapítására a forgalmi engedély adatai, illetve a bontási lapok és az alkatrész-nyilvántartó lapok nem alkalmasak, különösen akkor, ha a gépjárműroncsok a felperes által sem vitatottan nem voltak szétbontva.
Záró rész
[47]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alkalmazásával tárgyaláson kívül bírálta el.
[48]	A pervesztes felperes a Pp. 78. § (1) bekezdése értelmében köteles az alperes felülvizsgálati eljárási költségét megfizetni.
[49]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű felülvizsgálati eljárási illetéket a felperesnek a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdésének megfelelően kell megfizetnie.
[50]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. január 30.
Dr. Sperka Kálmán s.k. a tanács elnöke, Dr. Vitál-Eigner Beáta s.k. előadó bíró, Dr. Sugár Tamás s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:
tisztviselő