A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.VI.37.578/2018/5.

A tanács tagjai: Dr. Sperka Kálmán a tanács elnöke, Dr. Vitál-Eigner Beáta előadó bíró, Dr. Sugár Tamás bíró	

A felperes: felperes neve

A felperes képviselője: Dr. ... ügyvéd 

Az alperes: Nemzeti Média és Hírközlési Hatóság Elnöke

Az alperes képviselője: Dr. ... kamarai jogtanácsos	

A per tárgya: hírközlési ügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: a felperes

A felülvizsgálati kérelem száma: ?

Az elsőfokú bíróság neve, határozatának kelte és száma: Fővárosi Törvényszék 2018. március 6-án kelt 23.K.700.071/2018/5. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Fővárosi Törvényszék 23.K.700.071/2018/5. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 40.000.- (negyvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000.- (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az elsőfokú hatóság határozatával elutasította a felperesnek a mobil hálózati kód kijelölése iránti kérelmét.
[2]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2016. május 17. napján kelt MD/2223-8/2016. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. A határozat fejrészében a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (a továbbiakban: NMHH) elnöke megnevezés szerepel, azt az NMHH elnöke, dr. ... nevében és megbízásából dr. ... szabályozási igazgató írta alá.
	A kereseti kérelem
[3]	A felperes keresetében egyrészt téves jogértelmezésre, másrészt formai hibára hivatkozással kérte a jogerős határozat hatályon kívül helyezését.

Az elsőfokú ítélet és a megismételt eljárás során hozott elsőfokú ítélet

[4]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 2017. április 11. napján kelt 3.K.32.562/2016/7. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította. Indokolása szerint az alperesi SZMSZ 6.2.3. pontja alapján az elnököt a kiadmányozási jog korlátlanul megilleti és jogosult a kiadmányozási jogkört a szabályozási igazgatónak átengedni. Ez alapján az NMHH elnöke megbízhatta a szabályozási igazgatót a másodfokú határozat kiadmányozásával. Ez a tény a határozatból alakilag és tartalmilag egyértelműen kitűnik. Hangsúlyozta, hogy a kiadmányozási jog engedélyezése nem minősül a hatáskör átruházásának, a döntési felelősség átszármaztatása pedig nem történt meg. Ezen kívül a felperes - az őt terhelő bizonyítási kötelezettség ellenére - a határozat érdeme körében jogszabálysértést nem jelölt meg, indokolást nem adott.
[5]	Az ítélethirdetést követően előterjesztett sikeres felperesi igazolási kérelemre tekintettel megismételt elsőfokú eljárásban - a hatásköri változást követően eljárt - Fővárosi Törvényszék a 2018. március 6. napján kelt 23.K.700.071/2018/5. számú ítéletével a 3.K.32.562/2016/7. számú ítéletet hatályában fenntartotta. Indokolásában teljes körűen osztotta az előző ítéletben foglaltakat, ennek alátámasztására utalt a Kúria Kfv.I.35.298/2017/5. számú ítéletére is. Álláspontja szerint a határozat megfelel a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 72. § (1) bekezdés f) és g) pontjaiban foglaltaknak. Kifejtette, hogy a kiadmányozási jogkörben eljáró személynek csak aláírási joga van, amely aláírási jog nem tartalmaz döntési jogosultságot, viszont tanúsítja azt, hogy a kiadott döntés hiteles, egyező tartalmú azzal, amelyet a hatáskör címzettje hozott és írt alá. A hatáskör gyakorlója tehát jogosult kiadmányozásra és a kiadmányozási jog átruházására, az a személy azonban, akinek jogszerűen engedték át a kiadmányozási jogát, nem jogosult a hatáskör gyakorlására, közigazgatási jogviszonyban döntés meghozatalára. A jogkérdésre figyelemmel szükségtelennek tartotta a felperes által indítványozott tanúbizonyítást.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[6]	A felperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet és a közigazgatási határozatok hatályon kívül helyezését kérte. Okfejtése szerint az alperesi határozat formai hibában szenved, amelyet vizsgálni kellett volna az általa megjelölt tanú meghallgatásával. Ezek elmaradásával az elsőfokú bíróság megsértette a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakba: Pp.) 3. § (5) bekezdését és a Pp. 141. § (2) és (5) bekezdéseit. A tanúk meghallgatása ugyanis alátámasztotta volna azt, hogy az alperes jogsértő kiadmányozási gyakorlatot folytat. Sérelmezte keresete tartalmi vizsgálatának elmaradását.
[7]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában tartását kérte.
A Kúria döntése és jogi indokai
[8]	A felülvizsgálati kérelem nem alapos.
[9]	A Pp. 275.§ (1) és (2) bekezdései szerint a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során, a felülvizsgálati kérelem keretei között, a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.
[10]	A Kúria szerint a közigazgatási és munkaügyi bíróság a pontosan és törvényesen megállapított tényállásból lényegében helytálló következtetést vont le. Jogszabálysértést a rögzített tényállás iratellenessége, a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen vagy a logika szabályaival ellentétes mérlegelése alapozhat meg, ilyen jogsértés azonban nem tárható fel.
[11]	Az eljárt bíróság vizsgálta a közigazgatási eljárás teljes anyagát, a felek perbeli nyilatkozatait, beadványait, ennek során a bizonyítékokat a Pp. 206. § (1) bekezdésének megfelelően a maguk összességében értékelte és helyesen állapította meg, hogy a kereset nem alapos. Kifejtett érveit a Kúria az alábbiak szerint pontosítja.
[12]	A Ket. 19. § (1) bekezdése szerint a hatóság hatáskörét jogszabály állapítja meg. A hatáskör hiánya a Ket. 121. § (1) bekezdés b) pontja értelmében semmisségi ok, vagyis olyan feltétlen érvénytelenséget eredményez, amely utóbb nem orvosolható.
[13]	A hatáskört az ágazati jogszabályok a közigazgatási szervre vagy annak vezetőjére, kivételesen közigazgatási feladattal felruházott egyéb szervre, személyre, mint hatóságra telepítik. A kiadmányozási jogot a hatáskör címzettje, illetve gyakorlója átengedheti a hivatal meghatározott tisztviselőjére. A hivatali működésben ugyanis a munkamegosztás természetes, a kiadmányozási jog átengedéséről a hatóság belső szabályzatában kell rendelkezni. Mivel nem a hatáskör gyakorlásának a teljes átruházásáról van szó, ezért a kiadmányozási jog átengedése nem érinti a közigazgatási szerv jogszabályban meghatározott hatáskörét, a hatáskörébe tartozó ügyben hozott döntésért való felelősség továbbra is a hatáskör címzettjénél, azaz a hatáskörrel rendelkező szervnél marad. Annyi történik, hogy a hatósági eljárást ténylegesen a kiadmányozási joggal rendelkező tisztviselő folytatja le, a határozatot ő írja alá, mégpedig a hatáskör címzettje, illetve gyakorlója nevében.
[14]	A Ket. 72. § (1) bekezdés a), f) és g) pontjai szerint a határozatnak - egyebek mellett - tartalmaznia kell az eljáró hatóság megnevezését, a hatáskör gyakorlójának nevét, hivatali beosztását, valamint ha az nem azonos a hatáskör gyakorlójával, a döntés kiadmányozójának a nevét, hivatali beosztását és a döntés kiadmányozójának aláírását, valamint a hatóság bélyegzőlenyomatát. A kiadmányozási jog jogszerű átengedése esetén ezért fel kell tüntetni, hogy a kiadmányozó, az aláíró, a hatáskörrel feljogosított személy nevében járt el.
[15]	A Ket. 72. § fenti szabályai azt a célt szolgálják, hogy a hatáskör gyakorlásának jogszerűsége magából a határozatból megállapítható legyen. A Ket. e követelményeinek megsértése eljárási szabályszegésnek minősül, azaz pusztán ezek hiányával, hiányosságával, az ezen előírásoknak való meg nem feleléssel kapcsolatos szabálytalanság nem eredményezi a hatáskör hiányát és erre figyelemmel a döntés semmisségét. A hatáskör meglétét vagy hiányát az dönti el, hogy az eljárás egészéből, az egyes eljárási cselekményekből, a döntés külső megjelenéséből, tartalmából megállapítható-e, hogy ténylegesen melyik hatóság járt el, továbbá hogy e hatóságnak volt-e jogszabályon alapuló hatásköre az ügyben való eljárásra, döntéshozatalra.
[16]	A támadott határozat fejrésze, a rendelkező rész első mondata, valamint az aláírása azt mutatja, hogy a döntést az alperes hozta meg.
[17]	Az NMHH szervezeti és működési szabályzatának 6.2.3. pontja szerint az elnök hatáskörébe tartozó hatósági ügy tekintetében a hatósági döntések kiadmányozására megbízást adhat a szabályozási igazgató részére. Jelen ügyben ez történt; az NMHH elnöke helyett és nevében a szabályozási igazgató, mint kiadmányozó írta alá a jogerős határozatot. A hatáskör gyakorlója a kiadmányozási jogát jogszerűen átengedte, tiltott hatáskör delegálás nem történ meg, a kiadmányozási jog átszármaztatása magából a határozatból egyértelműen megállapítható.
[18]	Semmilyen tény, körülmény nem merült fel arra nézve, hogy ténylegesen nem a fejrészen megjelölt hatóság járt volna el, és az sem volt vitatott, hogy e hatóságnak volt hatásköre a felperes kérelmének elbírálására. A felperes azt sem vonta kétségbe, hogy a döntést ténylegesen a szabályozási igazgató írta alá.
[19]	A Kúria utal az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítása érdekében megalkotott 1/2019. számú KMPJE határozatra, amely részletesen foglalkozik a hatáskör címzettje és gyakorlója, a hatáskör átruházás és a kiadmányozás kérdéskörével. A fenti érveléssel egyező álláspontot képviselő jogegységi határozat az elsőfokú ítélet meghozatala után született, így az értelemszerűen még nem kötötte az elsőfokú bíróságot. Ugyanakkor a Kúria jelen tanácsa már korábban is hasonló álláspontot képviselt (Kfv.VI.35.611/2017/18, Kfv.VI.37.830/2018/6.).
[20]	A felperes keresete alapján olyan jogkérdésben kellett állást foglalni, amely magából a határozatból és a vonatkozó jogszabályi rendelkezésekből eldönthető. Szükségtelen és indokolatlan e körben a tanúbizonyítás, hiszen a határozatból megállapítható tényeket a tanú vallomásával nem korrigálhatja. Ezért a tanúbizonyítás mellőzése nem sérti a Pp. felülvizsgálati kérelemben megjelölt rendelkezéseit.
[21]	A felperes teljesen alaptalanul kifogásolta a keresete tartalmi vizsgálatának elmaradását, hiszen arra nézve sem jogszabálysértést nem jelölt meg, sem jogi indokolást nem hozott fel.
[22]	A kifejtettekre figyelemmel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdésének alkalmazásával hatályában fenntartotta, mert az nem sérti a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályi rendelkezéseket.

	A döntés elvi tartalma

[23]	A kiadmányozási jog átengedése nem érinti a közigazgatási szerv jogszabályban meghatározott hatáskörét. A hatáskör meglétét vagy hiányát az eljárás egészéből, az egyes eljárási cselekményekből, a döntés külső megjelenéséből, tartalmából lehet megállapítani.
[24]	A hatáskör meglétét vagy hiányát nem lehet tanúvallomással bizonyítani.
Záró rész
[25]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdése szerint tárgyaláson bírálta el.
[26]	A felperes a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése szerint köteles az alperes felülvizsgálati eljárási költéségét megfizetni.
[27]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték megfizetésére a felperest a Kúria a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte.
[28]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. szeptember 18.
Dr. Sperka Kálmán s.k. a tanács elnöke, Dr. Vitál-Eigner Beáta s.k. előadó bíró; Dr. Sugár Tamás s.k. bíró
A kiadmány hiteléül:
tisztviselő