A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 		Kfv.III.37.473/2018/7.

A tanács tagjai: dr. Kovács András a tanács elnöke
	. Mudráné dr. Láng Erzsébet előadó bíró
	. Vitál-Eigner Beáta bíró
	
A felperes: 		(...)
	
A felperes képviselője: 	Izsó és Tóth Ügyvédi Iroda
				
Az alperes: 		Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
	
Az alperes képviselője: (...) jogtanácsos

A per tárgya: 	közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.31.627/2017/7.
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.31.627/2017/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a Kúria a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az alperesnek 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A kínai állampolgárságú felperes 2014. október 15-én utazott be Magyarország területére, majd kereső tevékenység folytatása célú tartózkodási engedélyt kapott 2016. december 31-ig. Ezt követően a felperes tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti kérelmet terjesztett elő, melyhez megélhetése igazolása céljából csatolta a munkáltatójával kötött előzetes megállapodását, ami szerint havi bruttó 150.000 Ft (nettó 99.750 Ft) bér ellenében kerül alkalmazásra az (...) Kft. foglalkoztatónál bolti kisegítő munkakörben.
[2]	A alperes neve Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatósága (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) a felperes összevont kérelmezési eljárás keretében benyújtott kérelmét 2017. február 3. napján kelt 106-1-8398/5/2017-T számú határozatával - a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: Harmtv.) 13. § (1) bekezdés f) és g) pontja, 18. § (1) bekezdés a) pontja, valamint 20. § (2) bekezdés a) pontja alapján - elutasította, mivel megállapította, hogy a felperes megélhetését, vissza- vagy továbbutazásának anyagi fedezetét nem igazolta, és nem minősült biztosítottnak az egészségügyi ellátások teljes körére.
[3]	A felperes fellebbezése nyomán eljárt alperes az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Indokolásában rámutatott, hogy az elsőfokú eljárás során kiadott hiánypótlási felhívásnak a felperes annak ellenére nem tett eleget, hogy maga kérte a hiánypótlási határidő meghosszabbítását. Rögzítette, hogy az elsőfokú hatóság 2017 februárjában megkereste a Nemzeti Adó- és Vámhivatalt (NAV) illetékes szervét, és tájékoztatást kért arra vonatkozóan, hogy a felperes munkáltatója a 08-as bevallásaiban a felperes vonatkozásában milyen munkaviszonyból származó bérjövedelmet közölt 2014. január 1. napjától kezdődően, illetőleg, hogy a T1041-es adatlapon a biztosítási jogviszonya bejelentésre került-e. A NAV tájékoztatása alapján az adatlap szerint 2015. december 10. napján kezdődött a biztosítási jogviszony, azonban az adatlap hibaüzenet miatt nem kerülhetett feldolgozásra, a munkáltató 08-as bevallásai pedig a felperes vonatkozásában egyáltalán nem tartalmaznak adatot. 
[4]	Az alperes megállapította, hogy az elsőfokú hatóság alappal következtetett arra, hogy a felperes magyarországi megélhetése nem fogadható el igazoltnak. Kiemelte, hogy arra tekintettel, mely szerint bebizonyosodott a felperes hamis adatot, valótlan tényt közölt, a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja alapján a kérelmét el kellett utasítani, és az egyéb feltételek vizsgálata a továbbiakban már nem szükséges. E jogszabályi rendelkezés kógens, és a Kúria 2/2015. KJE számú jogegységi határozata (a továbbiakban: KJE határozat) szerint nem vizsgálható az adatközlő tudatállapota, az általa megszerzett jövedelem nem tekinthető jogszerű jövedelemnek.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[5]	A felperes a határozat ellen keresetet terjesztett elő, annak hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Álláspontja szerint az alperes megsértette a közigazgatási hatósági eljárásról és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 1. § (1) és (2) bekezdését, 2. § (3) bekezdését, a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontját, illetőleg a Ket. 50. § (6) bekezdését, és maga is utalt a KJE  határozatának III. pont 2. alpontja utolsó bekezdésére is. Ez utóbbival kapcsolatban rámutatott, hogy a jogegységi határozat szerint a felperes nincs elzárva attól, hogy ellenbizonyítással éljen a hamis adatszolgáltatás illetőleg valótlan tényállítás tekintetében. Az alperesnek a Ket. 50. § (6) bekezdése alapján tényállás-tisztázási kötelezettsége volt, és ennek keretében hiánypótlás keretében lehetőséget kellett volna biztosítani felperes számára, hogy bizonyíthassa állítása valódiságát. Az alperes jogszabályba ütköző módon értelmezi a Kúria jogegységi határozatában foglaltakat és a jogszabályi rendelkezéseket.
[6]	A felperes a perben is kérte, hogy a bíróság tegye lehetővé az ellenbizonyítást, mivel az eltérés a könyvelő mulasztásának az eredménye. 
[7]	Az alperes ellenkérelmében az alaptalan kereset elutasítását és a felperes perköltségben marasztalását kérte, hivatkozva a KJE határozatra, valamint a Kúria Kfv.III. 38.159/2016/6. és  Kfv.II.37.066/2016/5. számú ítéleteire is.
Az elsőfokú ítélet
[8]	A bíróság a felperes keresetét elutasította. Rögzítette, hogy arról kellett döntenie megvalósult-e a felperes részéről a hamis adatközlés, illetve történt-e eljárási jogszabálysértés, és az az ügy érdemére kihatott-e. Idézte a Ket. 50. § (1) és (6) bekezdését, utalt a Ket. 36. § (1) bekezdésére és a 114/2007. (V.24.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Vhr.) 47. § (9) bekezdésére azzal, hogy a bizonyítási teher kérelemre indult eljárás vonatkozásában mindenkor a felperest terheli. A Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) pontja alapján 180 napon belül 90 napot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve 180 napon belül 90 napot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat Magyarország területén, aki igazolja beutazása és tartózkodása célját. Ilyen tartózkodási cél lehet pl. a keresőtevékenység folytatása, amelynek megvalósulási formája lehet a harmadik országbeli állampolgár foglalkoztatására irányuló jogviszony, ellenérték fejében történő munkavégzés formájában. Ebben az esetben a munkavégzés válik a megélhetés alapjává, amely többek között a kérelmező által Magyarország területén folytatni kívánt vagy folytatott jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelemmel igazolható.
[9]	Utalt a bíróság a Vhr. 20. § (1) bekezdés a) pontjára, 29. § (5) és (6) bekezdésére, mely szerint a harmadik országbeli állampolgár tartózkodásához szükséges anyagi fedezettel akkor rendelkezik, ha ő maga vagy részére családtagja a rendelkezésre álló jogszerűen megszerzett jövedelemből, illetve vagyonból megélhetése, lakhatása, kiutazása, valamint szükség esetén egészségügyi ellátása költségeit biztosítani tudja.
[10]	A vonatkozó jogszabályhely tehát egyértelműen támasztja alá azt a követelményt, hogy a jogszerű munkavégzés mellett a jogszerű jövedelem megszerzése is szükséges a kérelem pozitív elbírálásához, és a kettő együttesen igazolja megélhetés biztosítottságát. Jogszerűnek pedig az a jövedelem minősül, amely után a közterheket megfizették.
[11]	A Harmtv. 18. §  (1) bekezdés b) pontja szerint a tartózkodási engedély kiadását vagy meghosszabbítását - ha e törvény másként nem rendelkezik - meg kell tagadni, illetve a kiadott tartózkodási engedélyt vissza kell vonni, ha harmadik országbeli állampolgár a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt, vagy a tartózkodási cél vonatkozásában az eljáró hatóságot megtévesztette. Utalt a bíróság a KJE határozatra, amely szerint, ha a harmadik országbeli állampolgár hamis adatot, valótlan tényt közöl annak objektív következményeit viselnie kell. Nem vizsgálható az adatközlő tudatállapota.
[12]	A bíróság a közigazgatási iratokból azt állapította meg, hogy a felperes vonatkozásában sem biztosítottkénti bejelentés, sem a jövedelem juttatása nem volt jogszerű, így a kérelem benyújtásakor a hamis adatközlés egyértelműen megvalósult. A bíróság megfelelő határidő biztosítása mellett lehetővé tette felperes számára a bizonyítást, azonban a felperes a bizonyítási kötelezettségének nem tett eleget, a folytatólagos tárgyaláson személyesen már meg sem jelent, előzetesen magát nem mentette ki. 
[13]	A Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja olyan kogens jogszabályi rendelkezés, amely mérlegelést nem enged, megvalósulása esetén a tartózkodási engedély iránti kérelmet meg kell tagadni, és erre tekintettel az alperesnek nem is kellett vizsgálnia, hogy a felperes kérelme megfelel-e a Harmtv. és a Vhr. további feltételeinek. A jogegységi határozat valóban nem zárja ki az ellenbizonyítás lehetőségét, jelen perben azonban a felperes a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. tv. (a továbbiakban: Pp.) 164. §-a alapján őt terhelő bizonyítási kötelezettségének nem tett eleget. A bíróság úgy ítélte meg, hogy az alperes eljárásjogi jogszabályt nem sértett, az ügy szempontjából fontos valamennyi körülményt a döntéshozatal során figyelembe vette, nem sérültek a Ket. alapelvei sem.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[14]	A jogerős ítélettel szemben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet. Kérte a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, mert álláspontja szerint a bíróság jogszerűtlen módon utasította el a keresetét és hagyta helyben az alperes jogszabálysértő határozatát. A bíróság ugyan érdemben foglalkozott a kereseti kérelemben foglaltakkal, illetve az abban megfogalmazott irányvonal értékelésével, de a tényállást és a vonatkozó jogszabályokat helytelenül értékelte, így felperes álláspontja szerint az ítélet jogszabálysértő.
[15]	A felperes ismét utalt a KJE határozat III. pont 2. alpont utolsó bekezdésére, amely rögzíti: "ugyanakkor az eljárás egészének és mozzanatainak vizsgálata a jogorvoslat során (fellebbezési, vagy bírósági felülvizsgálati eljárásban) teret enged annak megállapítására, hogy tisztességes volt-e az ügyintézés vagy sem. Nincs elzárva az ügyfél annak bizonyításától sem, hogy a hatóság által hamisnak minősített adat valós, vagy a hamisnak bizonyult adatot nem a tartózkodási engedély megszerzése érdekében szolgáltatta, illetőleg a hamis okirat kapcsán bizonyítható, hogy valós adatot tartalmaz, míg a hamis adatról megállapítható, hogy nyilvánvaló tévedés vagy elírás eredménye. Ez azonban nem a tudatállapot vizsgálatát jelenti, és a bizonyítás a kérelmezőt terheli."
[16]	Az alperesnek az eljárás során hiánypótlásra kellett volna felhívnia a felperest azután, hogy a NAV válaszolt a megkeresésre. Alperesnek a Ket. 50. § (6) bekezdése alapján a tényállás-tisztázási kötelezettségnek eleget kellett volna tennie, lehetőséget kellett volna adni felperesnek arra, hogy hiánypótlás keretében bizonyíthassa az adat valódiságát, a jóhiszeműségét és a tisztességes voltát. Ezt az alperes elmulasztotta, így nemcsak a Ket.-be ütköző módon járt el, hanem a Kúria jogegységi határozatával ellentétes módon alkalmazta jogszabályokat.
[17]	Az ítélet tehát a Pp. 339. § (1) bekezdésébe ütközik, mert hatályában fenntartotta az alperes azon határozatát, amely sérti a Ket. 1. § (1)-(2) bekezdését, 2. § (3) bekezdését, valamint a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontját.
[18]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte.  Arra mutatott rá, hogy a jogegységi határozat felperes által idézett pontja lehetőséget nyújt felperesnek az ellenbizonyításra. A felperes már a közigazgatási eljárás alatt tisztában volt az adóhatósági megkeresés tartalmával, a hamis adatközlés tényével, fellebbezésében is hivatkozott a jogegységi határozat jelen felülvizsgálati kérelemben megjelölt szakaszára,  már ott is alkalma volt az ellenbizonyításra, ugyanakkor egyáltalán nem csatolt be semmilyen dokumentumot. A jogegységi határozat pedig az ellenbizonyítással kapcsolatban hangsúlyozza, hogy az nem a tudatállapot vizsgálatát jelenti, és a bizonyítás a kérelmezőt terheli. A felperes a hamis adatközlést 2017-ben a megjelölt okirat benyújtásával megvalósította, és az ismert körülményekből következően annak valótlan tartalmával a felperesnek is tisztában kellett lennie. 
[19]	Alperes álláspontja szerint felperes érdeke, hogy munkavállalása a jogszabályoknak megfeleljen, munkáltatója a közterheket megfizesse, és ennek elmaradása - idegenrendészeti szempontból - a felperes terhére is róható. Nem az alperesnek kellett felszólítani felperest az ellenbizonyításra, hanem neki lett volna kötelessége a valóságnak megfelelő adatok szolgáltatása. 

A Kúria döntése és jogi indokai
[20]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiakra tekintettel nem alapos.
[21]	A Pp. 275. § (1)-(2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között dönt. A felülvizsgálat tárgya a jogerős ítélet jogszerűségének megítélése.
[22]	A Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja szerint a tartózkodási engedély kiadását vagy meghosszabbítását - ha e törvény másként nem rendelkezik - meg kell tagadni, illetve a kiadott tartózkodási engedélyt vissza kell vonni, ha a harmadik országbeli állampolgár a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt, vagy a tartózkodási cél vonatkozásában az eljáró hatóságot megtévesztette.
[23]	A Pp. 164. § (1) bekezdése értelmében a per eldöntéséhez szükséges tényeket általában annak a félnek kell bizonyítania, akinek érdekében áll, hogy azokat a bíróság valónak fogadja el. 
[24]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben foglalt okból nem jogszabálysértő. A felperes 2016. december 31-ig rendelkezett érvényes keresőtevékenység folytatása célú tartózkodási engedéllyel, melynek meghosszabbítását kérte. E kérelemre indult eljárásban vizsgálta a hatóság a tartózkodási engedély meghosszabbításához szükséges törvényi feltételek fennállását, e körben a felperes 2014. január 1. és 2017. február 2. közötti munkaviszonyból származó jövedelmét. Ennek igazolására a felperest hiánypótlásra hívta fel, melynek a megadott határidőben a felperes nem tett eleget, a könyvelő által kiállított igazolást már csak a fellebbezéséhez csatolta.
[25]	Ugyanakkor e jövedelemigazolás valódiságát, azaz a jogszerű (a közterhek megfizetését is tartalmazó) jövedelem megszerzésének tényét, a NAV megkeresés nyomán szolgáltatott tájékoztatása megcáfolta. A felperes tartózkodási engedélye meghosszabbítása elutasításának indoka tehát a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pont szerinti hamis adatszolgáltatás volt. 
[26]	A felperes az eljárás során arra hivatkozott, hogy a közigazgatási határozatok és a bírósági ítélet is azért jogsértő, mert nem tették számára lehetővé az ellenbizonyítást, melyre egyébiránt a KJE döntés szerint is mód van. A Kúria a per iratai alapján rögzíti, hogy semmilyen adat nem támasztja alá, hogy a felperes ne élhetett volna ellenbizonyítással, valójában ennek ő nem tudott eleget tenni. Az elsőfokú bíróság éppen a felperes kérésére a közigazgatási perben a Pp. 164. § (1) bekezdésére tekintettel lehetővé tette felperes számára dokumentumok csatolását annak alátámasztására, hogy jogszerűen megszerzett jövedelemmel rendelkezett, illetőleg a biztosítási jogviszonya fennállt. A bíróság által a bizonyítékok csatolására biztosított határidőben a felperes ennek nem tett eleget, sőt ezt követően a tárgyaláson előzetes kimentés nélkül már nem is jelent meg. 
[27]	Azon jogszabálysértések tehát, melyeket a felperes a felülvizsgálati kérelmében állított, nem valósultak meg, sem eljárási jogszabálysértéseket, sem a tényállás tisztázásának elmaradását, sem pedig anyagi jogi jogszabálysértést (a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontjának helytelen értelmezését) a felperes bizonyítani nem tudott. A jogerős ítélet nem jogszabálysértő, alappal utasította el a keresetet, a bíróság helyesen alkalmazta mind a Harmtv., mind a KJE határozatban foglaltakat, melyek közül a Kúria különösen is kiemeli a III/2. pont 1. bekezdésében rögzítetteket. E szerint az idegenrendészeti hatóság természetesen köteles tisztázni a tényállást a Ket. 50. §-a szerint, így ellenőriznie kell a tartózkodási feltételek tényleges teljesülését, továbbá azt, hogy van-e köztük valótlan adat, és a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontjában foglaltak megállapítása során minősíteniük kell a közölt adatot abból a szempontból, hogy a tartózkodási engedély megszerzése érdekében került-e közlésre vagy sem. Ugyanakkor nem vizsgálható az adatközlő tudatállapota. A tartózkodási engedélyezési eljárás kérelemre induló eljárás, a tudatállapot vizsgálata olyan eljárási cselekmények elvégzését kívánná meg, amelyek a jogszabály szövegéből nem vezethetők le, sőt ellentétesek a kérelemre indult eljárás jellegével. A szubjektív közrehatás kiderítése olyan alapos „nyomozás" elvégzését kívánná, amelyre a hatóságnak nincs hatásköre. Az ilyen nyomozás az idegenrendészeti eljárás kereteit messzemenően meghaladná, és merőben ellentétes azzal a jogalkotói elvárással, miszerint a harmadik országbeli állampolgárra az idegenrendészeti jogszabályok értelemszerűen fokozott eljárási kötelezettséget rónak, melynek következménye objektív. 
[28]	A Kúria egyetértett az alperes és az elsőfokú bíróság álláspontjával, hogy a felperes vonatkozásában sem a biztosítottkénti bejelentés, sem a jövedelem juttatás - a közterhek megfizetése hiányában - nem volt jogszerű, a hamis adatközlés megvalósult, mégpedig 2017-ben a megjelölt okirat benyújtásával, és ennek ellenkezőjét a felperes, bár erre módot kapott, bizonyítani nem tudta. Az elsőfokú bíróság ítélete tehát jogszerű volt, összhangban állt a kialakított bírói gyakorlattal is (Kfv.III.38.159/2016/6., Kfv.II.37.066/2016/5.), ezért a hatályon kívül helyezése nem volt indokolt. 
[29]	Fentiek alapján a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján az elsőfokú jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. 
A döntés elvi tartalma
[30]	Harmadik országbeli állampolgárnak a tartózkodási engedélye meghosszabbítása iránti kérelméhez csatolt adatok hamis voltának következményét objektíven viselnie kell. A dokumentum hamis adattartalmával szemben ellenbizonyításnak helye van, ez azonban nem a dokumentumot szolgáltató tudatállapotának vizsgálatára vonatkozik. 
Záró rész
[31]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdése alapján tárgyaláson bírálta el.
[32]	Az alperes részéről felmerült felülvizsgálati eljárási költséget a Pp. 270. § (1) bekezdés alapján alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése szerint a felperes köteles viselni. 
[33]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 50. § (1) bekezdése szerinti felülvizsgálati eljárási illetéket a költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján a felperes köteles megfizetni.
[34]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. június 25.
Dr. Kovács András s.k. a tanács elnöke, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet s.k. előadó bíró, 
Dr. Vitál-Eigner Beáta s.k. bíró