A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kfv.II.37.447/2018/8.

A tanács tagjai:	Dr. Tóth Kincső a tanács elnöke
	Dr. Márton Gizella előadó bíró
	Dr. Kalas Tibor bíró

A felperes:	Felperes
	(cím)

A felperes képviselője:	Faragó & Wesztergom Ügyvédi Iroda
	(Dr. Faragó Péter ügyvéd, cím)

Az alperes:	Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal névváltozása folytán az Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság
	(1117 Budapest, Budafoki út 60.)

Az alperes képviselője:	Dr. ... kamarai jogtanácsos

A per tárgya:	tartózkodási kártya tárgyában hozott határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél:	az alperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat:	Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
	1.K.27.389/2017/6. számú ítélete
Rendelkező rész 
A Kúria
– a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.389/2017/6. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és a felperes keresetét elutasítja;
– kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 40.000 (negyvenezer) forint elsőfokú és 60.000 (hatvanezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;
– kötelezi továbbá a felperest, hogy fizessen meg az államnak – külön felhívásra – 30.000 (harmincezer) forint kereseti és 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati illetéket.
Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.
I n d o k o l á s
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A Kúria az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást az alábbiakkal egészíti ki:
[2]	A felperes koszovói állampolgár, aki romániai tartózkodási engedéllyel, koszovói magánútlevéllel rendelkezik. A házassági anyakönyvi kivonat szerint 2008. március 7. napján Romániában, Marosszentgyörgyön házasságot kötött a Romániában született B.Gy. magyar állampolgárral. A felperes 1999. május 6-án született gyermeke F.R., aki Magyarországon él.
[3]	A házastársak Marosszentgyörgyön élnek egy kétemeletes családi házban, amelynek földszinti részén a házastárs cége működik. A felperes autókat hoz be Németországból Romániába, a házastársának Marosvásárhelyen van egy autómosó cége.
[4]	A felperes a személyes meghallgatásán kijelentette, hogy az ünnepeket töltik Magyarországon, leginkább a hétvégeken vannak itt, havonta egyszer biztosan Magyarországra utaznak. Előadta, hogy Győrben szeretnének letelepedni, a fia miatt Magyarországban gondolkodnak, egy üzletet is szeretnének itt nyitni.

[5]	A felperes 2017. április 19-én tartózkodási kártya kiállítása iránti kérelmet nyújtott be a Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal Nyugat-dunántúli Regionális Igazgatóságánál és a magyar állampolgár házastársa családtagjaként kérte az okmány kiállítását. Kérelméhez csatolta a házassági anyakönyvi kivonatot, gyermeke születési bizonyítványát, mellékelte a házastársa nevére szóló magyar banknál vezetett bankszámlakivonatokat, igazolást a számlaegyenlegről és a lakhatásra vonatkozóan az első magyarországi lakóhelyére vonatkozó adásvételi szerződést. Lakóhelyeként a ... szám alatti ingatlant jelölte meg.
[6]	Az alperes a 2017. augusztus 28-án meghozott 106-Tk-26382/7/2017. számú határozattal helybenhagyta az elsőfokú hatóság 2017. június 24-én kelt 106-7-5742/6/2017-TK. számú határozatát, amellyel a felperes tartózkodási kártya kiállítása és az első lakóhely bejelentésére vonatkozó kérelmét elutasította. Megállapította, hogy a felperes magyarországi tartózkodási joga megszűnt, ezért kötelezte, hogy Magyarország területét a megszabott határidőig hagyja el.
[7]	Rögzítette, hogy a felperes első, Magyarország területén levő lakóhelyét a tartózkodási kártya kiállításával kapcsolatos eljárásban bejelentette, megélhetését az elsőfokú eljárásban a házastársra vonatkozóan becsatolt bankszámla kivonatokkal nem, de a másodfokú eljárásban bejelentett romániai bankszámláján levő megtakarítással igazolta és a külföldi romániai egészségbiztosításra tekintettel igazolta, hogy elegendő forrással rendelkezik ahhoz, hogy tartózkodása ne jelentsen indokolatlan terhet Magyarország szociális ellátórendszerére. A felperes a házassági anyakönyvi kivonattal a családtagi jogállását igazolta. Az elsőfokú eljárás során azonban a családi életközösség fennállása nem volt vizsgálható, mert sikertelen volt a magyarországi lakóingatlanban a 2017. április 25-én tartott helyszíni ellenőrzés, az életvitelszerű magyarországi tartózkodás ellenőrzése, továbbá 2017. május 18-án a házastársak személyes meghallgatása a házastársak megjelenésének hiányában nem sikerült. A másodfokú eljárás során ezért a házastársak személyes meghallgatására 2017. augusztus 23-án sor került, mely meghallgatásból kiderült, hogy a házastársak ténylegesen, életvitelszerűen Marosszentgyörgyön élnek, Magyarországra csupán rövid, időszakos látogatásokat tesznek. A házastársakat a felperes munkája, illetve a házastársa családi háza, cége Romániához kötik. A magyarországi életvitelszerű tartózkodás hiányát a lakóingatlanban tartott első helyszíni   ellenőrzésen meghallgatott szomszédok is megerősítették, továbbá a 2017. augusztus 24-én ismételten megtartott helyszíni ellenőrzés során tapasztaltak is.
[8]	Mindezek alapján megállapította a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (a továbbiakban: Szmtv.) 1. § (1) bekezdés c) pontja, 14. § (1) bekezdés a) pontja alapján, hogy a felperes nem él életvitelszerűen Magyarországon, nem minősül a magyar állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagnak, a 90 napot meghaladó magyarországi tartózkodási jogot biztosító tartózkodási kártya kiadásának feltételei nem teljesülnek. Az Szmtv. 15. § (1) bekezdése alapján megállapította a tartózkodási jog megszűnését és a (3) bekezdése alapján kötelezte a felperest Magyarország területének elhagyására.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[9]	A felperes keresetet nyújtott be az alperes határozatának felülvizsgálata iránt, amelyben az Szmtv. 7. § (2) bekezdése és 16. § (2) bekezdés b) pontja alapján arra hivatkozott, hogy az állandó tartózkodásra jogosult. A tartózkodási kártya kiállítása nem tagadható meg abból az okból, hogy kétlaki életet élnek, mert a házastársa cégével kapcsolatos teendők őt és a feleségét is folyamatosan Romániába szólítják. A felperes házastársa Romániában bejegyzett gazdasági társaságot irányít, ebben a társaságban a felperes is segít a feleségének. A magyarországi lakóhelyként bejelentett ingatlan a felperes fiának a tulajdonát képezi. A tartózkodási kártya kiállítása esetén a cég Magyarországon terjeszkedne. Győrben telepednének le és a fiával együtt élve folytatnák tovább a gazdasági tevékenységet.

[10]	Az alperes a kereset elutasítását indítványozta a határozatában foglaltakat fenntartva.
Az elsőfokú ítélet
[11]	Az elsőfokú bíróság ítéletével az alperes határozatát hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárásra kötelezte. Ítéletének indokolása szerint az alperes által hivatkozott jogszabályok, az Szmtv. 1. § (1) bekezdés c) pontja, 7. § (2) bekezdése, 14. § (1) bekezdés a) pontja nem tartalmaznak olyan kikötést, hogy a tartózkodási kártya kiállításához magyarországi életvitelszerű tartózkodást kell igazolni. Az alperes ezért nem támaszthat többletfeltételt, nem követelheti meg a tényleges, életvitelszerű magyarországi tartózkodást. Az Szmtv. 27. § (1) bekezdése kizárólag a lakóhely bejelentését írja elő, ebből nem következik, hogy a felperesnek életvitelszerűen ezen a lakóhelyen kell tartózkodnia. Mindezek alapján az elsőfokú bíróság megállapítása szerint az alperes a tartózkodási kártya kiállítása iránti kérelmet nem utasíthatta volna el, a tartózkodási jog megszűnését sem állapíthatta volna meg.

[12]	Az új eljárásra előírta, hogy a felperes életvitelszerű magyarországi tartózkodását a hatóság nem vizsgálhatja, és arra tekintettel kell meghoznia a határozatot, hogy a felperes a tartózkodási jog fennállásának az Szmtv.-ben meghatározott feltételeit igazolta.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[13]	A jogerős ítélet ellen az alperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, amelyben kérte annak hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára történő utasítását. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság tévesen értelmezte a jogszabályokat és emiatt téves következtetésre jutott a tekintetben, hogy a tartózkodási kártya kiállítása során az életvitelszerű magyarországi tartózkodást nem kell vizsgálni. Az Szmtv. 3. § (2) bekezdése és 7. § (1) és (2) bekezdése együttes és a jogalkotói szándéknak megfelelő jogértelmezése szerint a magyar állampolgár családtagja a 180 napon belül 90 napot meghaladó tartózkodásra tartózkodási kártya birtokában, míg a 180 napon belül 90 napot meg nem haladó tartózkodásra C vízum birtokában jogosult. Ennek alapján egyértelmű az a jogalkotói szándék, hogy azok a családtagok, akik csak rövid ideig, látogatás céljából kívánnak Magyarországra beutazni, azt vízum birtokában tegyék meg, míg az életvitelszerű tartózkodáshoz a tartózkodási kártya igénylése szükséges. A személyes meghallgatáskor nyilvánvalóvá vált, hogy ugyan a házastársak a jövőben Magyarországon szeretnének letelepedni, de a házastársak nem tartózkodnak életvitelszerűen Magyarországon, a házastársat a munkája, cége, a családi háza, a felperest a munkája Romániához köti. A felperes romániai tartózkodási engedéllyel rendelkezik, életvitelszerűen Romániában él a feleségével együtt, Magyarországra csupán rövid, időszakos látogatásokat tesznek. Az Szmtv. 27. § (1) bekezdése a családtag első, Magyarország területén levő lakóhelyének bejelentését írja elő. A polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény (a továbbiakban: Nytv.) 5. § (2) bekezdése alapján megállapítható, hogy a lakóhely az a lakcím, ahol a személy él, így a lakcímbejelentés szempontjából lakás az az épület vagy épületrész, amelyet a személy életvitelszerűen otthonául használ.
[14]	Az Szmtv. 1. § (1) bekezdés c) pontja, 14. § (1) bekezdés a) pontja alapján ezért jogszerűen állapították meg, hogy a felperes nem él életvitelszerűen Magyarországon, emiatt nem minősül a magyar állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagjának, a 90 napot meghaladó magyarországi tartózkodási jogot adó tartózkodási kártya kiadásának feltételei nem teljesültek. Az elsőfokú bíróság ezzel ellentétes ítélete ezért törvénysértő és megalapozatlan. Utalt a jogalkotói akarat alátámasztásaként az Szmtv. 13. § (1) bekezdése rendelkezésére, mely szerint a tartózkodási kártya visszavonására vezet, ha az egy éven belül több mint hat hónapra a felperes Magyarország területét elhagyja, ezért az időszakos itt tartózkodásra tekintettel ebből következőn sem adható tartózkodási jogot biztosító tartózkodási kártya. 

[15]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban tartását kérte.
A Kúria döntése és jogi indokai
[16]	Az alperes felülvizsgálati kérelme alapos.

[17]	A Kúria a jogerős ítéletet a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 272. § (2) bekezdése és 275. § (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között, az abban konkrétan megjelölt jogszabálysértések körében vizsgálta felül.

[18]	A Kúria a rendelkezésre álló iratokat és bizonyítékokat megvizsgálva arra a megállapításra jutott, hogy az alperes helytállóan hivatkozott arra, hogy jelentősége van annak, hogy az igényelt okmánnyal a felperes milyen időtartamú tartózkodásra jogosult Magyarország területén. A 90 napot meg nem haladó tartózkodásra jogosító vízum és a 90 napot meghaladó tartózkodásra jogosító tartózkodási kártya közötti jelentős különbség az, hogy a hosszabb itt-tartózkodásra jogosító okmány kiadásának feltétele – többek között – az elegendő forrással történő rendelkezés, azaz a megélhetés biztosítása, továbbá a biztosítási szolgáltatások igénybevételére jogosító biztosítási jogviszony fennállása, a hosszabb itt tartózkodást biztosító okmány életvitelszerű magyarországi tartózkodást tesz lehetővé, illetve az Szmtv. 14. § (1) bekezdés a) pontjából következően életvitelszerű magyarországi tartózkodást kíván meg az azt igénylőtől. Az Szmtv. 13. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezésből is a következtetés vonható le, hogy időleges, alkalomszerű itt tartózkodás a tartózkodási kártya visszavonásához vezet a tartózkodási jog gyakorlásának felhagyása folytán, ezért az eleve a tartózkodási jog feltételeként előírt időtartamot el nem érő tartózkodásra figyelemmel tartózkodásai kártya nem adható ki. Tévedett ezért az elsőfokú bíróság, amikor a tartózkodási kártya kiadásának feltételeit nem a jogalkotó akaratára, a jogintézmény céljára és nem az arra vonatkozó szabályrendszer egészére tekintettel ítélte meg.

[19]	A felperes a személyes meghallgatásokon és a helyszíni ellenőrzéseken tapasztaltak alapján nem él életvitelszerűen Magyarországon, ezért a tartózkodási jog gyakorlásának feltételeit nem teljesíti, az Szmtv. 1. § (1) bekezdés c) pontjában foglaltaknak nem felel meg, ezért a tartózkodási kártya kiállítása iránti kérelme jogszerűen került elutasításra, ennek jogsértő jellegét az elsőfokú bíróság törvénysértően állapította meg.

[20]	Mindezek alapján a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és a felperes alaptalan keresetét a Pp. 339. § (1) bekezdése alapján elutasította.

A döntés elvi tartalma

[21]	A tartózkodási kártya kiállításának egyik, lényeges feltétele a magyarországi, bejelentett lakóhelyen való életvitelszerű tartózkodás. Nem elégíti ki ezt a feltételt az az életvitel, amelynek során a kérelmező csak alkalomszerűen tartózkodik Magyarországon, mert életvitelszerűen, a munkájából és a házastársa cége működtetéséből fakadóan ténylegesen Romániában él és dolgozik.

Záró rész

[22]	A pervesztes felperes a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján köteles az alperes jogi képviselettel felmerült elsőfokú és felülvizsgálati eljárási költsége megfizetésére, továbbá a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti és felülvizsgálati illeték megfizetésére. A kereseti illeték mértékét az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 43. § (3) bekezdése, a felülvizsgálati illeték mértékét az Itv. 39. § (3) bekezdés d) pontja és 50. § (1) bekezdése határozza meg. A felperest a Kúria a kereseti illeték megfizetésére azért kötelezte, mert a keresetlevelében foglalt állítás ellenére a kereseti illeték lerovása nem történt meg, annak lerovását a felperes felhívásra sem tudta bizonyítani.
Budapest, 2019. október 30.

Dr. Tóth Kincső s.k. a tanács elnöke,  Dr. Márton Gizella s.k. előadó bíró,  Dr. Kalas Tibor s.k. bíró