A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv. IV.37.409/2019/5.

A tanács tagjai: Dr. Patyi András tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró, 
		   Dr. Varga Eszter bíró

A felperes: „V." Mezőgazdasági Termelőszövetkezet „f.a."

A felperes képviselője: Petia Ügyvédi Iroda (ügyintéző: Dr. Petia Csaba ügyvéd)

Az alperesek: alperes neve 

Az alperes képviselője: Dr. Czigány Eszter jogtanácsos

Az alperesi beavatkozó: I. rendű
                 (
Az alperesi beavatkozó: II. rendű
                 
Az alperesi beavatkozók jogi képviselője: Dr. Horváth Magdolna ügyvéd

A per tárgya: földkiadási ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
Az elsőfokú bíróság neve, határozatának kelte és száma: a Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K.27.883/2018/18. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria

- 	a Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K.27.883/2018/18. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi a felperest, hogy az államnak külön felhívásra fizessen meg 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	Az elsőfokú mezőgazdasági igazgatási szerv a felperes különlapjain nyilvántartott részarány-tulajdon fedezetéül szolgáló földrészletekre vonatkozóan sorsolást tartott. A FEH01/1143-7/2015. számú sorsolási jegyzőkönyv ellen a felperes kifogással élt, melynek folytán a másodfokú hatóság a 2016. március 17-én kelt 04.3/2016-1/2016. számú határozatával a sorsolás eredményét helybenhagyta. E határozat ellen a felperes által benyújtott keresetet a Székesfehérvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 2017. szeptember 13-án kelt 13.K.27.262/2016/50. számú ítéletével elutasította. A bíróság ítéletét a felülvizsgálati eljárásban a Kúria 2018. november 7-én kelt Kfv.VI.38.078/2017/9. számú ítéletével hatályában fenntartotta.

[2]	A sorsolást követően, de a felperesi kifogást elbíráló másodfokú határozat meghozatalát megelőzően az elsőfokú hatóság a 2015. december 2. napján kelt FEH/01/1143-61/2015 - FEH/01/1143-120/2015. számú 60 db földkiadási határozatával elrendelte a felperes földhasználati joga alatt álló területből a részarány-tulajdonosok részére - az általuk kötött egyezségnek megfelelően - a föld kiadását. A földkiadást elrendelő határozatok ellen a felperes fellebbezést nyújtott be. A fellebbezés elbírálására jogosult alperesi jogelőd a fellebbezési eljárást a sorsolás tárgyában hozott döntés folytán indult per jogerős befejezéséig felfüggesztette.

[3]	Az alperesi jogelőd a sorsolás tárgyában hozott 13.K.27.262/2016/50. számú ítélet meghozatalát követően a 2018. március 27-én kelt PE/FE/490-1/2018. számú másodfokú határozatában a földkiadásra vonatkozó elsőfokú határozatokat helybenhagyta.

A kereseti kérelem

[4]	A felperes keresetet terjesztett elő a jogerős határozat bírósági felülvizsgálata iránt, melyben az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és az eljárt szerv új eljárásra kötelezését kérte.
[5]	Keresetében a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény ( a továbbiakban: Ket.) 32. §-ának, 33/B §-ának, 105. § (7) bekezdésének, 2. § (3) bekezdésének, 72. § (1) bekezdése e) és f) pontjának, 19. § (5) bekezdésének és 104. § (3) bekezdésének sérelmére hivatkozott.

[6]	Az eljárási jogszabálysértések körében kifogásolta, hogy az alperes nem hozott külön végzést a felfüggesztés megszüntetéséről, valamint az eljárások egyesítéséről. Hivatkozott továbbá a kézbesítés szabálytalanságára. Előadta, hogy az alperes határozatában nem tett eleget indokolási kötelezettségének, illetve hogy figyelmen kívül hagyta a Legfelsőbb Bíróság Kfv. III.38.217/2000/5 számú ítéletének azt a megállapítását, mely szerint az érintett földterületek felszámolói vagyonba tartoznak, ezért nyilvános sorsolásnak és földkiadási eljárásnak nincs helye.

[7]	Hivatkozott továbbá arra, hogy az alperesnek a fellebbezés folytán teljes felülvizsgálati kötelezettsége van, ennek körében azonban nem észlelte azt, hogy egyes határozatokban elhunyt személyek szerepeltek, akik az egyezség megkötésében nem vehetettek részt.

[8]	Az alperes védiratában a kereset elutasítását kérte. Elsődlegesen a felperes kereshetőségi jogát vitatta, valamint arra hivatkozott, hogy a felperes nem jelölt meg az üggyel kapcsolatos konkrét jogsérelmet.

[9]	Az alperes pernyertessége érdekében beavatkozók előadták, hogy a felperes által hivatkozott eljárási kifogások az ügy érdemére ki nem ható jogszabálysértések. Kifejtették továbbá, hogy a sorsolás tárgyában hozott Kfv.VI.38.078/2017/9. számú ítélet egyértelműen rögzíti, hogy a jogszabályi környezet megváltozása miatt az érintett földterületek nem képezik a felszámolási vagyon részét, azokról földkiadási eljárásban kell rendelkezni. 

Az elsőfokú ítélet

[10]	A Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 2019. január 15-én kelt ítéletével a felperes keresetét elutasította.

[11]	A bíróság a felperes kereshetőségével kapcsolatban megállapította, hogy mivel a földkiadás tárgyában hozott döntés a földhasználat módjában változást eredményezhet - minthogy a jogvita eredménye a felperes földhasználati jogát és az ehhez jogos érdekét közvetlenül érinti - a következetes bírói gyakorlat alapján ez megalapozza a felperes kereshetőségi jogát.

[12]	Az ügy érdemét tekintve a bíróság hivatkozott a Kúria Kfv.VI.38.078/2017/9. számú döntésére, melynek értelmében a felperes által felhívott Legfelsőbb Bírósági ítélet meghozatalát követő jogszabályváltozásokat figyelembe kell venni és a földterületek vonatkozásában a részarány-földkiadási eljárást le kell folytatni. Elvi éllel rögzítette, hogy a földterület nem tartozik a felszámolói vagyon körébe. A bíróság hangsúlyozta, hogy a pernek nem tárgya a sorsolás jogszerűsége, abban ugyanis a Kúria a fenti számú ítéletével véglegesen döntött.

[13]	A bíróság rögzítette, hogy a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 78. § (4) bekezdése értelmében a megelőző eljárásban nem értékelt érvre a felperes csak akkor hivatkozhat, ha azt a megelőző eljárásban a közigazgatási szerv arra való hivatkozás ellenére nem vette figyelembe, azt önhibáján kívül nem ismerte, illetve arra önhibáján kívül nem hivatkozott. Mivel a felperes perbeli ügyben már az elsőfokú határozatokból tudta azt, hogy elhunyt személyek részére történő földkiadási határozatok is vannak, ennek ellenére a fellebbezésben ezt nem sérelmezte, ezért erre vonatkozó kifogása a közigazgatási perben nem bírálható el. Ezzel összefüggésben kifejtette, hogy ugyan nincs akadálya annak, hogy a másodfokú hatóság a fellebbezésben nem hivatkozott, de az általa hivatalból észlelt körülményeket értékelje, azonban ez nem jelenti azt, hogy a fellebbező utóbb azt kérje számon a hatóságtól, hogy az általa egyébként a fellebbezésben nem sérelmezett körülményeket az alperesnek hivatalból észlelni kellett volna. Kiemelte továbbá a bíróság, hogy a földkiadási határozat a sorsolási jegyzőkönyv tárgyában született határozaton alapul, a felperes már a sorsolás tárgyában indult eljárásban is kifogásolhatta volna az egyezség kapcsán a jogképesség hiányát. Utalt a bíróság arra is, hogy a földkiadásról szóló határozat önmagában nem keletkeztet jogot, a jogképesség hiánya a tulajdonjog bejegyzés érdekében az örökösök megállapításával a földhivatali eljárásban orvosolható.

[14]	A bíróság megállapította, hogy az alperesi határozat a szükséges mértékben tisztázta a tényállást, az indokolási kötelezettségnek eleget tett, a fellebbezési kifogásokat az alperes határozatában érdemben elbírálta. A bíróság megjegyezte, hogy a földkiadási határozat elleni fellebbezésben a felperes lényegében a sorsolás szabályosságát sérelmezte.

[15]	Az eljárási szabálysértésekkel kapcsolatban a bíróság rögzítette egyrészt, hogy az alperes valóban nem hozott külön végzést az eljárás felfüggesztéséről, ezzel azonban a felperes nem volt elzárva jogorvoslati jogától, mivel e végzés ellen nincs helye fellebbezésnek.

[16]	Az ügyek egyesítése kapcsán a bíróság megállapította, hogy erről a másodfokú hatóságnak valóban végzést kellett volna hoznia, azonban ez a végzés sem támadható fellebbezéssel, így a felperes jogorvoslati jogától nem volt elzárva.

[17]	A kézbesítés szabálytalansága vizsgálata során a bíróság a Kúria 1/2019. KMJE jogegységi határozatára hivatkozott, melynek alapján megállapítható, hogy a jelen ügyben nem sérült sem a tisztességes eljárás követelménye, sem a bírósághoz fordulás joga, hiszen a felperes az érdemi döntésről értesült, amely ellen bírósághoz fordulhatott és a bíróság keresetét érdemben elbírálta.

[18]	Mindezek alapján a bíróság megállapította, hogy a felperes által megjelölt érdemi kifogások alaptalanok, az eljárási szabálysértések pedig részben megvalósultak, ezek azonban nem minősülnek olyan lényeges eljárási szabálysértésnek, melyek a Ket. szerint megsemmisítési okok lennének. 

A felülvizsgálati kérelem és az ellenkérelem

[19]	A jogerős ítélet ellen a felperes felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő, melyben elsődlegesen az ítéletnek az első- és másodfokú közigazgatási határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését és az első fokon eljárt közigazgatási hatóság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az első fokon eljárt  bíróság új eljárás lefolytatására és új határozat hozatalára utasítását kérte. Kérte tovább, hogy a Kúria a megismételt eljárásra vonatkozóan írja elő, hogy a bíróság a közigazgatási eljárásban érintett személyek jog- és ügyfélképességét, mint a támadott közigazgatási határozatok semmisségét eredményező körülményeket - az egyes határozatok meghozatalának időpontjára vonatkozóan - vizsgálja meg.

[20]	Felülvizsgálati kérelmében egyrészt a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX törvény (a továbbiakban: Jat.) 2. §-ának sérelmére hivatkozott. Kifejtette, hogy a megelőző eljárás megindításakor a Ket. és a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) volt az alkalmazandó eljárásjogi szabály. Mire azonban az alperes (a felülvizsgálati kérelemben nyilván elírás miatt a felperes szerepel - 6. o. 208. pont) a Ket. alapján meghozta a másodfokú döntését, addigra a bírósági eljárási szabályok lényegesen megváltoztak, a régi Pp. helyett a Kp. alkalmazandó. Az ítélet indokolásában a bíróság a Kp. szabályaira hivatkozik, azon ítéleti megállapítás kapcsán (is), hogy a „felperes nem hivatkozhat a keresetben olyan körülményre, amelyet a közigazgatási eljárásában nem adott elő, holott arról már akkor is tudomása volt." A felperes álláspontja szerint az új Kp. a hatálybalépését megelőző időre vonatkozóan teszi terhesebbé a felperest megillető „eljárásjogi jogosultságot", illetve von el a korábbi eljárásjog által biztosított jogot. Előadta, hogy felperesnek nem kellett számítania új eljárásjogi szabályok hatálybalépésére, így nem volt szükséges a fellebbezés előterjesztésekor kimerítően felsorolni az általa észlelt jogszabálysértéseket.

[21]	Hivatkozott felperes a Ket. 104. § (3) bekezdésének és a Kp. 78. §-ának sérelemre is. Álláspontja szerint téves az az ítéleti megállapítás, mely szerint „nincs akadálya annak, hogy a másodfokú hatóság a fellebbezésben nem hivatkozott, de az általa hivatalból észlelt körülményeket értékelje, azonban ez nem jelenti azt, hogy a fellebbező utóbb azt kérje számon." A Ket. hivatkozott rendelkezése ugyanis éppen a megelőző eljárás teljes felülvizsgálatát írja elő a másodfokú hatóság számára. A Kp. 78. § (4) bekezdése szigorítja ugyan a peres eljárásban az új bizonyítékokra hivatkozást, de a rendelkezés utolsó tagmondata fontos kivétel szabályt állapít meg: az önhiba hiányát. Jelen ügyben a felperesnek nem kellett számítana új közigazgatási perjogi kódexre, a közigazgatási határozattal szemben a fellebbezést az akkor hatályos jogszabályokat figyelembe véve terjesztette elő. Álláspontját a Közigazgatási Perrendtartás magyarázata című kommentárban (Szerk.: Petrik Ferenc, HVG ORAC Kiadó, 2018.) foglaltakkal igyekezett alátámasztani.

[22]	Továbbá a felperes álláspontja szerint a jogerős ítélet a Ket. 32. §-ába is ütközik. A fent jelölt jogirodalomra hivatkozva előadta, hogy az eljárás felfüggesztése tartama alatt hozott valamennyi közigazgatási cselekmény - a felfüggesztés megszüntetésének kivételével - hatálytalan. Kifejtette, hogy az eljárást felfüggesztő végzés azért bír jelentőséggel, mert a felfüggesztés ideje alatt a körülmények megváltozhatnak, melyekre az ügyfél csak az „eljárás megszüntetését" (helyesen: a felfüggesztés megszüntetését) követően tud reagálni. Álláspontja szerint tehát a hivatkozott eljárási jogszabálysértés az ügy érdemére kihat, ezért az alperesi határozat semmisnek minősült.

[23]	A felperes felülvizsgálati kérelmében hivatkozott a Pp. 276. § (1) és (5) bekezdésének sérelmére is, azonban ezeket a jogszabályhelyeket csak megjelölte, a jogsérelmet ezzel összefüggésben nem fejtette ki.

[24]	Az alperes és az alperesi beavatkozók felülvizsgálati ellenkérelmet nem terjesztettek elő.

A Kúria döntése és jogi indokai

[25]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[26]	A Kp. 120. § (5) bekezdése alapján a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt.

[27]	A Kúria elsődlegesen azt rögzíti, hogy az elsőfokú bíróság a pontosan és törvényesen megállapított tényállásból helytálló jogi következtetéseket vont le, így az alábbiakban-  az ítéletben foglaltak megismétlése nélkül - a következőket emeli ki a felülvizsgálati kérelemmel összefüggésben.

I.
[28]	A jogerős ítélet Jat. 2. §-ába ütközése vonatkozásában a Kúria mindenekelőtt rögzíti, hogy a felperes felülvizsgálati kérelmében idézi a hivatkozott rendelkezés (1), (2) és (4) bekezdéseit, de nem indokolja sem az (1), sem a (4) bekezdés sérelmét. Az általa kifejtettek a (2) bekezdéshez kapcsolódnak, mely szerint jogszabály a hatálybalépését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, kötelezettséget nem tehet terhesebbé, valamint nem vonhat el vagy korlátozhat jogot, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé. A felperes ezzel összefüggésben arra utal, hogy a Kp. 78. § (4) bekezdése a hatálybalépést megelőző időre teszi terhesebbé a felperest megillető eljárásjogi jogosultságot (helyesen: kötelezettséget), a régi Pp. eljárási szabályaihoz, nevezetesen annak 330. § (2) bekezdését képest. A Kúria ezzel kapcsolatban az alábbiakra mutat rá. 

[29]	Jogszabályi kollízió esetén az Alkotmánybíróság rendelkezik hatáskörrel ennek feloldására. A felperes az első fokon eljárt bíróságnál kezdeményezhette volna erre vonatkozóan az alkotmánybírósági eljárást.

[30]	A 3155/2018. (V. 11.) AB határozatában kifejtettek szerint: Az Alkotmánybíróság - az B. hatálybalépése óta is - több határozatában vizsgálta már a törvény törvénnyel való kollíziója, illetve tágabb értelemben a jogforrási rendszerben azonos szinten szereplő jogszabályok összeütközése kérdését, és ilyen esetekben az egyedi ügyben alkalmazandó jog kiválasztásának problémáját. Az indítványozó által is hivatkozott AB határozatban foglalt érvelést megerősítve az Alkotmánybíróság kimondta, hogy „»[...] meghatározott életviszonyok, illetőleg tényállások ellentétes - vagy az értelmezéstől függően ellentétes - törvényi rendezése önmagában nem jelent alkotmányellenességet. Az ilyen rendezés alkotmányellenessé csak akkor válik, ha az egyben az Alkotmány valamely rendelkezésének a sérelmével is együtt jár, vagyis, ha az ellentétes tartalmú szabályozás anyagi alkotmányellenességhez vezet, tehát például ha a rendelkezések valamelyike meg nem engedett diszkriminációt, egyéb alkotmányellenes helyzet megteremtését, vagy alkotmányos alapjog korlátozását eredményezi. Két (vagy több) törvényi rendelkezés esetleges kollíziója folytán előálló értelmezési nehézség azonban magában véve még nem elegendő feltétele az alkotmányellenesség megállapításának. A törvényhozás valamely, az Alkotmány sérelmét nem jelentő hibáját általában jogalkalmazói jogszabály értelmezéssel kell feloldani, mert a jogalkalmazás hivatott eldönteni, hogy a konkrét jogviszonyokban az ellentétet (látszólagos ellentétet) hordozó rendelkezések közül melyik törvényhely alkalmazásával kell eljárni. Amennyiben pedig a jogszabályok értelmezésével, azok alkalmazásának mérlegelésével eredmény nem érhető el, az ellentét megszüntetése törvényhozási (jogalkotási) útra tartozik. [...] A jogállamiság elvéből nem következik, hogy az azonos szintű jogszabályok közötti normakollízió kizárt. Törvényi rendelkezések összeütközése miatt az alkotmányellenesség pusztán az Alkotmány 2. § (1) bekezdése alapján tehát nem állapítható meg akkor sem, ha ez a kollízió nem kívánatos és a törvényhozónak ennek elkerülésére kell törekednie. [...] A jogállamiság alkotmányos deklarálása [...] tartalmi kérdésekben tovább utal az egyes nevesített alkotmányos elvekre és jogokra. Alkotmányellenesség megállapítására, ezért törvényi rendelkezések kollíziója miatt csak akkor kerülhet sor, ha ezen alkotmányos elvek vagy jogok valamelyike megsérül annak folytán, hogy a szabályozás ellentmondása jogszabály-értelmezéssel nem oldható fel és ez anyagi alkotmányellenességhez vezet, vagy ha a normaszövegek értelmezhetetlensége valamely konkrét alapjogi sérelmet okoz. Ennek hiányában azonban az azonos szintű normaszövegek lehetséges értelmezési nehézsége, illetőleg az értelmezéstől függő ellentéte, összeütközése önmagában nem jelent alkotmányellenességet.« [35/1991. (VI. 20.) AB határozat, ABH 1991, 175, 176-177.]" {3191/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [24]; hasonlóan: 43/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [54]; 3098/2016. (V. 24.) AB határozat, Indokolás [16]; 28/2013. (X. 9.) AB határozat, Indokolás [34]}.

[31]	A Kúria álláspontja szerint a Kp. 78. § (4) bekezdése szerinti rendelkezés egyértelmű szabályozási tartalmat hordoz, továbbá a Ket. szerinti fellebbezési eljárásban érvényesülő teljes felülbírálat elvére figyelemmel a felperest a megelőző eljárásban jogsérelem nem érhette, korábbi eljárási jogosultságot a Kp. vitatott rendelkezésének alkalmazhatósága nem vont el, és a közigazgatási perekben bevezetett új bizonyítási szabályokkal összefüggésben a Kúria alkotmányos elvek sérelmének felmerülését sem észlelte, ezért hivatalból nem látta szükségét az utólagos normakontroll iránti eljárás kezdeményezésének. 

[32]	Mindazonáltal - bár az elsőfokú bírósági eljárásban, a felperes által sem vitatottan, már a Kp. szabályai voltak alkalmazandók - a bíróság azt vizsgálta, hogy a megelőző eljárás során kelt alperesi határozat jogszerű volt-e, azaz megfelelt-e a Ket. rendelkezéseinek. A bizonyítás szabályainak megváltozása tehát nem hozható összefüggésbe a felperest a Ket. alapján megillető eljárási jogaival. A fellebbezés előterjesztését követően nem állt be új körülmény azáltal, hogy a sorsolás alapjául szolgáló határozatot az eljárt közigazgatási bíróság ítéletével jogszerű döntésnek minősítette, ilyet a felülvizsgálati kérelem sem nevesített. 

II.
[33]	A felperes sérelmezte továbbá a jogerős ítéletnek a Kp. 78. (4) bekezdésébe, illetve a Ket. 104. § (3) bekezdésébe ütközését.

[34]	A Kp. 78. § (4) bekezdése szerint a megelőző eljárás idején fennálló, de a megelőző eljárásban nem értékelt tényre, körülményre a felperes vagy az érdekelt akkor hivatkozhat, ha azt a megelőző eljárásban a közigazgatási szerv arra való hivatkozása ellenére nem vette figyelembe, azt önhibáján kívül nem ismerte, illetve arra önhibáján kívül nem hivatkozott.

[35]	A Ket. 104. § (3) bekezdése értelmében a másodfokú döntést hozó hatóság a sérelmezett döntést, valamint az azt megelőző eljárást megvizsgálja; ennek során nincs kötve a fellebbezésben foglaltakhoz.

[36]	A Kúria osztja az elsőfokú bíróság ítéletében foglaltakat, miszerint a felperes már az elsőfokú földkiadási határozatból is észlelhette, hogy bizonyos határozatokban a földkiadás elhunyt személyek részére történt, felperes azonban sem a fellebbezésében sem a sorsolási jegyzőkönyvet támadó kifogásában nem sérelmezte a jogképesség hiányát. Nem megalapozott az a felperesi hivatkozás, hogy e tényről csak „az ügyhöz kapcsolódó más közigazgatási per kapcsán szerzett tudomást." A felperes ugyanis már a megelőző peres eljárásban kifogásolta, hogy az egyezségkötéskor elhunyt személyek nevében is eljártak. E vonatkozásban a sorsolás tárgyában kiadott határozatot felülvizsgálni kért perben a bíróság már jogerősen döntött, majd az ítéletet felülvizsgálati eljárás keretében a Kúria a Kfv.VI.38.078/2017/9. számú ítéletében hatályában fenntartotta. Tehát a jogalap (azaz a jogképesség hiánya, illetve annak vizsgálata) jelen ügyben már ítélt dolog (res iudicata). Az alperes az ítélet meghozatalát követően, az abban foglalt megállapítás ismeretében adta ki a jelen perben felülvizsgált határozatát, melynek során a földkiadásról az egyezségben foglaltak szerint kellett határoznia.

[37]	Egyetért a Kúria azzal az ítéleti megállapítással is, melynek értelmében a jogképesség hiánya a tulajdonjog bejegyzés érdekében az örökösök megállapításával a földhivatali eljárásban orvosolható.

[38]	A felperes felülvizsgálati kérelmében kiemeli a Kp. 78. § (4) bekezdésének utolsó fordulatát: az önhiba hiányát. A Kúria megítélése szerint az „önhibán kívüli" fordulat a felperes érdekkörén kívül eső körülményt jelent. Perbeli ügyben a megelőző eljárás során, már a fellebbezés benyújtásakor jogi képviselővel járt el a felperes (ld. az ügy iratai között a felperes és a jogi képviselő között 2015. december 18-án kelt megbízási szerződés 3.2. pontját). A joggal professzionálisan foglalkozó ügyvéd(i iroda) esetében a fenti fordulatok - „önhibáján kívül nem ismerte, illetve arra önhibáján kívül nem hivatkozott", mert annak jelentőségét nem ismerte fel-  a Kúria álláspontja szerint nem állnak, nem állhatnak fenn.

[39]	A Kúria jelzi, hogy a jogirodalomnak (jelen esetben a hivatkozott kommentárnak) jogi kötelező ereje nincs.

III.
[40]	A felperes a Ket. 32. §-ának sérelmére is hivatkozott. A sérelmezett rendelkezés pontos bekezdését nem jelölte meg, de a felülvizsgálati kérelemből az derül ki, hogy a (8) bekezdés sérelmének megállapítását kéri.

[41]	A Ket. 32. §-a (8) bekezdése értemében az eljárás felfüggesztésekor minden határidő megszakad, és az eljárás felfüggesztésének megszüntetésekor az ügyintézési határidő kivételével újra kezdődik. A felfüggesztés időtartama alatt megtett valamennyi eljárási cselekmény hatálytalan, kivéve azokat, amelyek a felfüggesztési ok megszüntetésére irányulnak.

[42]	A Kúria e tekintetben is osztja a jogerős ítéletben foglaltakat, mely szerint az a körülmény, hogy a hatóság nem hozott végzést a felfüggesztés megszüntetéséről nem minősül lényeges eljárási szabálysértésnek, ez az ügy érdemét, a felperes jogorvoslati jogát semmilyen módon nem befolyásolta. Ennek ellenkezőjét a felperes sem az alapperben, sem a felülvizsgálati eljárás során nem tudta bizonyítani. A Kúria utal rá, hogy az elsőfokú bíróság a felfüggesztés időtartama alatt nem végzett eljárási cselekményt, hanem folytatta az eljárást, amely egyúttal a felfüggesztési ok megszüntetését jelenti.

[43]	A Kúria rögzíti, hogy az első fokon eljárt bíróság helyesen állapította meg azt is, hogy alperes által felhozott további eljárási jogszabálysértések sem hatnak ki az ügy érdemére, így az alperesi határozat nem minősül semmisnek. Megjegyzendő, hogy felülvizsgálati kérelem a semmisségre hivatkozásnál még jogszabályhelyet sem nem jelölt meg. 

[44]	A fentiekre figyelemmel a Kúria megállapította, hogy a Ket. és a Kp. felülvizsgálati kérelemben foglalt rendelkezései nem sérültek. A döntés a vonatkozó jogszabályi rendelkezésekkel összhangban van, ezzel szemben a felperes nem igazolta, hogy az elsőfokú bíróság ítélete jogszabálysértő lenne.

[45]	A Kúria ezért a Kp. 121 § (2) bekezdését alkalmazva a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[46]	A Kp. 78. § (4) bekezdésének az „önhibán kívüli" fordulata a felperes érdekkörén kívül eső körülményt jelent. Nem tekinthető ilyennek, ha a megelőző eljárásban fennálló körülmény jelentőségét a jogi képviselő nem ismerte fel.

Záró rész

[47]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Kp. 115. § (2) bekezdés alapján alkalmazandó 107. § (1) bekezdése alkalmazásával a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.

[48]	Az alperesnél és az alperesi beavatkozóknál költség nem merült fel a felülvizsgálati eljárásban, ezért annak viselése tárgyában határozni nem kellett.

[49]	A felperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles megfizetni.

[50]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Kp. 116. § d) pontja zárja ki.

, 2020. január 21.

. Patyi András s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s. k. előadó bíró, Dr. Varga Eszter s.k.bíró