A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.VI.37.266/2019/4.
A tanács tagjai: Dr. Sperka Kálmán a tanács elnöke, Dr. Sugár Tamás előadó bíró, Dr. Vitál-Eigner Beáta bíró
	
A felperes: felperes neve
	
A felperes képviselője: Dr. ... ügyvéd 
	
Az alperes: alperes neve
	
Az alperes képviselője: ... Ügyvédi Iroda 
		
A per tárgya: orvosi kamarai ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: a felperes

A felülvizsgálati kérelem száma: 11.
	
Az elsőfokú bíróság neve, határozatának kelte és száma: Fővárosi Törvényszék 2018. november 13-án kelt 8.K.700.369/2018/10. számú ítélete
Rendelkező rész	
A Kúria a Fővárosi Törvényszék 8.K.700.369/2018/10. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 30.000.- (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak 70.000.- (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A perben nem álló Dr. ... infektológus orvos (a továbbiakban: bepanaszolt orvos) rendelésén a felperesen 2013. november 21-én, 2013. december 16-án és 2014. március 17-én „Lyme (Borrelia) western blot” vizsgálat került elvégzésre, amelynek keretében a bepanaszolt orvos vért vett a felperestől. A vérminták vizsgálatát követően az értékelési tájékoztató 2013. november 27-én, 2013. december 22-én és 2014. március 23-án készült el és került megküldésre a felperesnek. Az első két eredmény szerint a szérum Lyme antitestre pozitív, míg a harmadik eredmény gyengén pozitív minősítésű. A bepanaszolt orvos a tájékoztatásokban szerepeltette, hogy melyek azok a gyógyszerek, amelyek szedése nem javasolt, valamint az utolsó tájékoztatásban további kontroll vizsgálatot írt elő. Újabb vizsgálatra a felperes annak ellenére nem jelent meg, hogy arra két alkalommal a bepanaszolt orvos felhívta a figyelmét. 
[2]	A felperes 2017. január 15-én kelt levelében kérte a bepanaszolt orvostól, hogy a leleteit részére küldje meg. 
[3]	A felperes 2016. december 21-én a bepanaszolt orvossal szemben panaszt terjesztett elő azzal, hogy az orvos kérése ellenére sem adta át a szérum mintái laboreredményeit. Az elsőfokú etikai eljárás során a bepanaszolt orvos 2017. február 21-i dátummal iratot terjesztett elő, az elsőfokú etikai bizottság 2017. június 8-án tárgyalást tartott, amelyen részt vett a felperes és a bepanaszolt orvos is. Utóbbi elmondta, hogy laboratóriumi engedéllyel rendelkezik, a perbeli orvosi vizsgálatot ő kezdte el. Az ügyben az elsőfokú etikai bizottság referense Dr. ... volt, aki laborszakorvos. A tárgyalás jegyzőkönyvében ez a tény feltüntetésre került. 
[4]	Az elsőfokú etikai bizottság 2017. június 8-án hozott határozatában megállapította, hogy a bepanaszolt orvos etikai vétséget nem követett el. Az indokolásban kifejtette, hogy a bepanaszolt orvos az adott vizsgálatok és a felperes által megjelölt betegségek specialistája Magyarországon. A vizsgálat során a vérvételek megtörténtek, a leletek a szokásos pozitív-negatív jelzéssel készültek el és azok kiadása a megfelelő formában megtörtént. A panasz arra irányult, hogy a vérmintákról és a laboreljárások során alkalmazott vizsgálatok, festések, mérések következtében beállt változásról a képeket a felperes nem kapta meg. Az etikai bizottság szakterületen jártas tagjának véleménye alapján a bizottság álláspontja az volt, hogy a laborvizsgálatok menetéről, szakaszairól, a leolvasás előtti képről lelet kiadására nem szokott sor kerülni. A bepanaszolt orvos a felperes kérését a tárgyaláson értette meg, ígéretet tett a felperes által kért iratok megküldésére. 
[5]	Az etikai bizottság a bepanaszolt orvos vétkességét nem tudta megállapítani, magatartása az általában elvárhatónak mindenben megfelelt. A kikért képek szakterületen jártas orvos nélkül való értékelése a betegre nézve is káros következményekkel járhat, emiatt a képek kiadására irányuló kérés esetleges megtagadása sem vonhatott volna maga után etikai felelősségre vonást. 
[6]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2017. november 2-án hozott E/3-8/2017. számú határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Az indokolás szerint az elsőfokú etikai eljárás során megtartott tárgyalás után két nappal, 2017. június 10-én a bepanaszolt orvos a felperes címére e-mailben megküldte a kért iratokat. Az alperes szerint az elsőfokú etikai bizottság helyesen döntött, amikor megállapította, hogy a bepanaszolt orvos etikai vétséget nem követett el a felperes kezelése, vizsgálata során, illetve nem tagadta meg a kért egészségügyi adatok kiadását. Az utóbbira alkalom sem lett volna a leírtak szerint, amint tisztázódott, milyen adatokat szeretne a felperes megismerni, azokat a bepanaszolt orvos részére megküldte. 
	A kereseti kérelem
[7]	A felperes eljárási- és anyagi jogi jogszabálysértésekre hivatkozással keresettel támadta az alperes határozatát kérve annak bírósági felülvizsgálatát.
Az elsőfokú ítélet
[8]	A törvényszék jogerős ítéletében a keresetet elutasította. Az indokolásban kiemelte, a bepanaszolt orvos a felperesen elvégzett vizsgálatot az általa működtetett „Kullancsbetegségek Ambulanciája” nevű járóbeteg szakrendelésen végezte. Ennek során a klinikai tünetek és a laboratóriumi eredmények alapján egy véleményt fogalmaz meg, ami egyben terápiás útmutatókat és egyéb javaslatot is tartalmaz. A vizsgálat a bepanaszolt orvos által kifejlesztett speciális diagnosztikai módszer, az eredmények kiértékeléséhez az általa kialakított vizsgálati eljárás ismerete, és jelentősnek tartott paraméterek figyelembevétele szükséges. A „Lyme (Borrelia) western blot” vizsgálat kiértékelése laboratóriumonként eltérő, a bepanaszolt orvos saját praxisa keretein belül egy általa kialakított speciális vizsgálatot és ehhez igazított kiértékelést végez. 
[9]	A bíróság szerint a felperes helyesen hivatkozott az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 24. § (1), (2), (3) bekezdésében rögzített szabályokra. A bepanaszolt orvos az általa nyújtott egészségügyi szolgáltatás során a felperesre és az elvégzett vizsgálatokról az Eütv. 136. § (1) bekezdése szerinti dokumentációt készített és azt kezelte. 
[10]	A törvényszék hangsúlyozta, figyelemmel a perbeli orvosi működés speciális elemeire az Eütv. 136. §-ában foglalt rendelkezéseket nem általánosságban, hanem az elvégzett vizsgálatok jellegéhez képest kell értelmezni. A bepanaszolt orvos által felvett egészségügyi dokumentáció tartalmazta a felperesen elvégzett vizsgálatok összes releváns elemét, azokból meg lehetett ismerni az elvégzett vizsgálati módszer főbb ismérveti, az alkalmazott módszer, a levett minták összehasonlításához szolgáló eljárást, illetve a kapott eredményt. A vizsgált minták kiértékelése megtörtént, a bepanaszolt orvos továbbította a diagnózist és javaslatot tett a szedhető és ellenjavalt gyógyszerekre, valamint a kontrollvizsgálat időpontjára is. A fenti tartalmú vizsgálati eredményeket a bepanaszolt orvos megküldte a felperesnek, ezzel őt a megfelelő tájékoztatással ellátta. 
[11]	A nyújtott egészségügyi ellátás sajátosságaira figyelemmel a bíróság nézete szerint a bepanaszolt orvos eleget tett tájékoztatási kötelezettségének a felperes felé. Ezért is nem volt annak jelentősége, hogy az elsőfokú hatóság határozatának meghozatalát követően a bepanaszolt orvos milyen anyagokat küldött el a felperesnek, mert a megfelelő tájékoztatás az összefoglaló vélemények átadásával megtörtént. 
[12]	A törvényszék a felperes eljárás jogi kifogásait is alaptalannak minősítette, mert megítélése szerint az alperes tényállás-feltárási kötelezettségének eleget tett, a határozatát megfelelően indokolta, így nem sértette meg a közigazgatási hatósági eljárás és szolgálatát általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 50. §-át és 72. § (1) bekezdés e) pontját. A megfelelő tájékoztatásra tekintettel nem lehetett a bepanaszolt orvos terhére róni a Magyar Orvosi Kamara Etikai Kódexe (a továbbiakban: Etikai Kódex) I.1.2. (4) bekezdésének, II.1.3. (7) bekezdésének, (10) bekezdésének, II.3. pontjának, II.5. (1) bekezdésének, valamint II.6. (1) bekezdéseinek megsértését. 
	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[13]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet annak hatályon kívül helyezése és a keresetnek való helyt adás iránt. Álláspontja szerint az ítélet sérti az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXIII. törvény (a továbbiakban: Infotv.) 15. § (1), (4) bekezdéseit; az Eütv. 8. § (3) bekezdését, 13. §-át, 24. § (1), (2) bekezdését, (3) bekezdés a)-f) pontjait, 136. § (2) bekezdését; a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.) 19. § (4) bekezdését; az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. XLVII. törvény (a továbbiakban: Eüak.) 7. § (3) bekezdését; a Ket. 50. §-át és 72. § (1) bekezdés e) pontját; a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 213. §-át, valamint az Etikai Kódex I.1.2. (4) bekezdését, II.1.3. (7) bekezdését, (10) bekezdését; II.3. pontját, II.5. (1) bekezdését és II.6. (1) bekezdését. 
[14]	Előadta, többszöri kérés ellenére sem kapta meg az orvosi dokumentációt és a vizsgálattal kapcsolatos részleteket (például laboratórium neve, elvégzett vizsgálatok dátuma, validáló neve, elvégzett vizsgálat megnevezése). Az ítéletben írtakkal szemben a felperes egy másik orvosi rendelőben megkapta ugyan azt a típusú vizsgálatot és annak eredményeit is, így nem igaz, hogy a bepanaszolt orvos vizsgálati módszerét más orvos nem használja. Nem felel meg a valóságnak az a határozati és ítéleti megállapítás, hogy az eljárás specialitása miatt más szabályok vonatkoznak a bepanaszolt orvosra, mint a többi egészségügyi szolgáltatóra. 
[15]	Az ítélet összemosta a beteg tájékoztatáshoz való jogát és az egészségügyi szolgáltatónak az egészségügyi dokumentáció kiadására vonatkozó kötelezettségét. Utóbbi fogalmilag nem tagadható meg, ebben a körben a szolgáltatónak nincs mérlegelési joga. Ugyanakkor a törvényszék a speciális vizsgálatot végző orvos dokumentációra vonatkozó kötelezettségét kiveszi az Eütv. hatálya alól, aminek nincs jogszabályi alapja. 
[16]	Az elsőfokú bíróság teljes egészében elmulasztotta annak vizsgálatát, hogy a bepanaszolt orvos az Etikai Kódexben foglalt rendelkezéseket megszegte-e vagy sem, ezzel a kereset erre vonatkozó részét nem bírálta el. Ezt meghaladóan a törvényszék nem foglalkozott az etikai eljárások formai szempontú jogszerűségének vizsgálatával sem. Az etikai bizottsági határozatból hiányzik annak megjelölése, hogy a „szakterületen jártas” orvos vajon Lyme kór specialista-e, avagy laboratóriumi kutató orvos, esetleg gyakorló orvos. Ezen információk hiányában megalapozatlan az a bizottsági hivatkozás, hogy a szakterületen jártas orvos is egyetértett a kezelő orvossal. Az alperesnek és a bíróságnak is vizsgálnia kellett volna azt, hogy a bepanaszolt orvos rendelkezik-e laborszakorvosi képesítéssel, avagy nem. 
[17]	A felperesnek az Eütv. 24. §-ában garantált, az egészségügyi dokumentáció megismeréséhez fűződő joga olyan alanyi jog, amely nem korlátozható. Nem ad alapot a dokumentáció egyes részeinek visszatartására, hogy „az eredményeket a szakemberek sem értik” és „félreértésekre adhat okot”. 
[18]	Az egészségügyi dokumentáció tartalmi elemeit nem a gyakorlat határozza meg, hanem az Eütv. 136. § (2) bekezdése, ezen jogszabályhelynek a bepanaszolt orvos nem tett eleget. 
[19]	A bepanaszolt orvos magatartása ellentétes az Infotv., az Eütv., az Eüak. és az Etikai Kódex felhívott rendelkezéseivel. A bepanaszolt orvos etikai vétséget követett el, amelyet az alperes jogszerűtlenül nem állapított meg. Az eljárt etikai bizottságok a tényállás-tisztázási és indokolási kötelezettségüket is megsértették, döntéseik okszerűtlenek és nyilvánvalóan iratellenesek. 
[20]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében az ítélet hatályában fenntartását indítványozta.
A Kúria döntése és jogi indokai
[21]	A felülvizsgálati kérelem alaptalan.
[22]	A Pp. 275. § (1) és (2) bekezdésére figyelemmel a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.
[23]	A Kúria álláspontja szerint az elsőfokú bíróság a pontosan és törvényesen megállapított tényállásból helytálló jogi következtetésre jutott.
[24]	A Kúria elsődlegesen hangsúlyozza, az elsőfokú bíróság vizsgálta a közigazgatási eljárás teljes anyagát, a felek perbeli nyilatkozatait, beadványait, a bizonyítékokat a Pp. 206. § (1) bekezdése alapján a maguk összességében értékelte és helyesen állapította meg, hogy a kereset nem alapos. Jogszabálysértést ebben a körben a rögzített tényállás iratellenessége, a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen vagy a logika szabályaival ellentétes mérlegelés alapozhat meg, ilyen jogsértés azonban nem tárható fel. 
[25]	A jogerős ítélet 4. oldal negyedik bekezdésében a törvényszék a keresetben megjelölt eljárásjogi kifogásokat megvizsgálta és megállapította, hogy azok nem foghatnak helyt. 
[26]	Az ítélet 5. oldal első bekezdésében az elsőfokú bíróság az Etikai Kódex felperes által felhívott rendelkezéseinek megsértését nem állapította meg figyelemmel a korábban kifejtettekre. 
[27]	A Kúria nézete szerint a törvényszék a fentiekre tekintettel teljes körűen elbírálta a keresetet, ítélete nem sérti a Pp. 213. § (1) bekezdését. A felperes felülvizsgálati kérelmében alap nélkül hivatkozott arra, hogy az elsőfokú bíróság nem vizsgálta az Etikai Kódex vonatkozó rendelkezéseinek megszegését és nem foglalkozott az etikai eljárások formai szempontú jogszerűségi vizsgálatával.
[28]	Az Eütv. 13. § (1) bekezdése értelmében a beteg jogosult a számára egyéniesített formában megadott teljes körű tájékoztatásra. 
Az Etikai Kódex II.5. (1) bekezdése szerint az orvosnak kötelessége a beteget a betegségével, állapotával kapcsolatos tényekről, adatokról tájékoztatni a jogszabályokban előírt módon. A II.6.1. bekezdése alapján az érintettek tájékoztatásával kapcsolatos jogszabályi rendelkezések vétkes megszegése egyben etikai vétségnek is minősül. 
[29]	A BDT2017.3633. számú jogesetben is megtestesülő egységes bírói gyakorlat szerint a beteg tájékoztatásának megfelelősége mérlegelés körbe tartozó jogkérdés; a beteget ellátására figyelemmel kell egyéniesített tájékoztatásban részesíteni. 
[30]	A felülvizsgálati bíróság véleménye szerint is meghatározó jelentőséggel bír a bepanaszolt orvos által végzett vizsgálatok speciális jellege, amely kapcsolódik a Lyme kór felismerhetőségének egyedi voltához és annak nehézségeihez. A tájékoztatás körére vonatkozóan a felperesnek tudnia kellett arról, hogy a „Kullancsbetegségek Ambulanciája” nem ad ki „részletes” vizsgálati eredményeket, csak a vérmintában fellelhető kórokozó fokára vonatkozó tájékoztatást nyújt (erősen pozitív, pozitív, gyengén pozitív, határértékű, negatív). Ezt a tényt ugyanis a bepanaszolt orvos által vezetett Ambulancia a honlapján kiemelten közli.
[31]	A bepanaszolt orvos az általa megjelölt tájékoztatást a vizsgálatokról a felperes felé megadta, egyben szerepeltette azokat a gyógyszereket, amelyek szedése nem javasolt, valamint az utolsó tájékoztatásban további kontroll vizsgálatot írt elő. 
[32]	A Kúria nézete szerint a fentiekre alapítottan a bepanaszolt orvos az Eütv. 13. § (1) bekezdésében és az Etikai Kódex II.5. (1) bekezdésében írt tájékoztatási kötelezettségének eleget tett, a felperest az ellátását figyelembe véve a szükséges egyéniesített tájékoztatással ellátta. 
[33]	A perbeli esetben nincs jelentősége annak, hogy a felperes más orvosnál milyen tartalmú tájékoztatásban részesült. 
[34]	Az Eütv. 24. § (1) bekezdése alapján a beteg jogosult megismerni a róla készült egészségügyi dokumentációban szereplő adatait, illetve joga van ahhoz, hogy - a 135. §-ban foglaltak figyelembevételével - egészségügyi adatairól tájékoztatást kérjen. A 24. § (3) bekezdés b) pontja kimondja, a beteg jogosult a rá vonatkozó egészségügyi adatokat megismerni. A 136. § (1) bekezdése értelmében a beteg vizsgálatával és gyógykezelésével kapcsolatos adatokat az egészségügyi dokumentáció tartalmazza. Az egészségügyi dokumentációt úgy kell vezetni, hogy az a valóságnak megfelelően tükrözze az ellátás folyamatát. A 136. § (2) bekezdése határozza meg az egészségügyi dokumentációban feltüntetendő adatokat. 
[35]	Az Etikai Kódex II.3. pontja szerint az adatkezelésre, a titoktartásra és az egészségügyi dokumentáció vezetésére, kezelésére vonatkozó jogszabályi rendelkezések vétkes megszegése egyben etikai vétségnek is minősül. 
[36]	Az Eüak. 7. § (3) bekezdése kimondja, az érintett jogosult tájékoztatást kap a gyógykezeléssel összefüggésben történő adatkezelésről, a rá vonatkozó egészségügyi személyazonosító adatokat megismerheti, az egészségügyi dokumentációba betekinthet, valamint azokról - saját költségére - másolatot kaphat. 
[37]	Az orvos dokumentációs kötelezettségét az Eütv. hivatkozott 136. § (1) bekezdése általános jelleggel határozza meg, a (2) bekezdésben a jogalkotó megjelölte a dokumentáció tartalmi elemeit. Ugyanakkor a dokumentációs kötelezettség mindig a konkrét esethez kapcsolódik, nyilvánvaló, hogy a dokumentált adatmennyiség lényegesen eltér például egy szívműtétnél, egy egykomponensű vérvételhez képest, annak ellenére, hogy mindkettő az Eütv. 136. §-ának hatálya alá tartozik. A felperes előadásával szemben a törvényszék ítéletében „nem vette ki” a speciális vizsgálatot végző orvos dokumentációra vonatkozó kötelezettségét az Eütv. hatálya alól. Ugyanakkor a vizsgálat egyedi jellegének értékelése nem ellentétes a törvényalkotói szándékkal. 
[38]	A felülvizsgálati bíróság rámutat, a perbeli iratok közt fellelhető tájékoztatások a vizsgálatok jellegének megfelelően a szükséges egyben elégséges adatokat az Eütv. 136. § (1) és (2) bekezdésének megfelelően tartalmazzák. Ezt meghaladóan az alperesi határozat indokolásából tényként az is megállapítható, hogy a bepanaszolt orvos 2017. június 10-én a felperes részére az általa az elsőfokú etikai eljárás során tartott tárgyaláson kért további iratokat e-mailben megküldte. 
[39]	Az elsőfokú etikai bizottság tagja, egyben az ügy referense Dr. ... volt, aki a 2017. június 8-án tartott etikai bizottsági ülésen elmondta, hogy ő laborszakorvos. 
[40]	Az elsőfokú etikai bizottság tagja volt Dr. ..., aki ugyanezen etikai bizottsági ülésen kifejtette, hogy a bepanaszolt orvosnak az orvosi egyetemen a professzora, ezért pontosan ismeri a szakmai - helyesen - kvalitásait. 
[41]	A bepanaszolt orvos az elsőfokú etikai bizottsági ülésen elmondta, hogy az általa vezetett Ambulanciának ÁNTSZ engedélye van a Lyme kór vizsgálatára, de ő személy szerint nem rendelkezik laborszakorvosi végzettséggel. 
[42]	A Kúria hangsúlyozza, az elsőfokú etikai bizottsági ülésről vezetett jegyzőkönyvből egyértelműen kiderül, hogy ki az a laborszakorvos, aki a laborvizsgálatok szakterületén jártas, erről a felperesnek is tudnia kellett, mivel az ülésen részt vett. A bepanaszolt orvos nyilatkozata szerint nem rendelkezik laborszakorvosi képesítéssel, ezért ebben a körben az alperesnek és az elsőfokú bíróságnak bizonyítást nem kellett lefolytatnia. 
[43]	Az Eütv. 8. § (3) bekezdése szerint, a beteg bármely, a kezelőorvos által megállapított diagnózissal, illetve javasolt terápiával, valamint fekvőbeteg-gyógyintézetből történő tervezett elbocsátásával vagy más egészségügyi szolgáltatóhoz történő beutalásával kapcsolatban kezdeményezheti más orvos által történő vizsgálatát. Az Ebtv. 19. § (4) bekezdése rögzíti, a biztosított, amennyiben a vizsgálatok eredményét vitatja, vagy a javasolt vizsgálati, illetve terápiás módszerrel nem ért egyet, egy további orvosi szakvéleményre és javaslatra jogosult. 
[44]	Az Etikai Kódex II.1.3. (7) bekezdése kimondja a beteg ellátásbeli önrendelkezési jogát, amelyet az orvosoknak tiszteletben kell tartaniuk. 
[45]	A felülvizsgálati bíróság szerint a bepanaszolt orvos nem korlátozta a felperesnek az előző pontban megjelöltek szerinti más orvos által történő vizsgálathoz való jogát. A bepanaszolt orvos által átadott orvosi dokumentáció alapján a részéről végzett vizsgálatok eredménye más orvos által is nyomonkövethető és érthető.
[46]	A Kúria osztja a törvényszék azon okfejtését, hogy az alperes tényállás-feltárási kötelezettségének eleget tett és határozatát megfelelően indokolta. 
[47]	A Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdését alkalmazva a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. 
Az döntés elvi tartalma
[48]	A beteg az orvosi vizsgálat jellegéhez képest jogosult az egyéniesített formában megadott teljes körű tájékoztatásra. 
Záró rész
[49]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.
[50]	A pervesztes felperes köteles az alperes részre a Pp. 78. § (1) bekezdésére figyelemmel felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére.
[51]	A felperes köteles megfizetni az államnak a feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdésére tekintettel. Ennek összegét az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése határozza meg.
[52]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2020. február 12.
Dr. Sperka Kálmán s.k. a tanács elnöke, Dr. Sugár Tamás s.k. előadó bíró, Dr. Vitál-Eigner Beáta s.k. bíró
A kiadmány hiteléül:
tisztviselő