A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete

Az ügy száma: Kfv.IV.37.163/2018/9.

A tanács tagjai: Dr. Patyi András a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró,
. Horváth Tamás bíró

A felperes:	Dr. felperes neve

A felperes képviselője: Dr. Hyross Krisztina ügyvéd
		   .)

Az alperesek: I.rendű alperes neve(I. rendű alperes)

Budapest Főváros XV. Kerület Önkormányzata (II. rendű alperes)

Az I. rendű alperes képviselője: Dr. Vanicsek Dorottya kamarai jogtanácsos
		
A II. rendű alperes képviselője: Balázsyné Dr. Kiss Ágnes jogtanácsos
		
A per tárgya: korlátozási kártalanítási ügyben hozott közigazgatási határozat bírói felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Törvényszék 3.Kf.650.021/2017/6. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Fővárosi Törvényszék 3.Kf.650.021/2017/6. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az I. rendű alperesnek 20 000 (húszezer) forint, II. rendű alperesnek 30 000 (harmincezer)  forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A 70 000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes és a perben nem szereplő L. K. (a továbbiakban: vevők) 2006. április 6-án megvásárolták a Budapest .../2. hrsz. alatt felvett, természetben az B., E. út 130. száma alatt található 518 nm alapterületű, kivett beépítetlen terület megnevezésű ingatlant (a továbbiakban: perbeli ingatlan) 11.000.000 Ft vételárért. Az ingatlan megvásárlásakor L2/A/XV/2 jelű, kisvárosias, vegyes beépítésű lakóterület elnevezésű övezetbe tartozott, a besorolás szerint beépíthetősége - a Budapest XV. kerület Városrendezési és Építési Szabályzatáról szóló 31/2000. (VII.1.) számú önkormányzati rendelet alapján - 45% volt. Ez az övezeti besorolás az ingatlanon elhelyezhető lakások számát nem korlátozta. Budapest Főváros XV. kerület Önkormányzata 35/2006. (X.30.) számú önkormányzati rendeletének (a továbbiakban: Ör.) hatályba lépésével az ingatlan besorolása L2/A/XV/4 jelű, kisvárosias, zárt sorú övezeti besorolásra változott, a beépíthetőség 35%-ra csökkent és az övezeti besorolás meghatározta, hogy az ingatlanon legfeljebb 3 lakás alakítható ki. A felperes és L.K. az ingatlant 2010. október 28-án 15.000.000 Ft vételár ellenében eladták, majd 2012. november 28-án kártalanítási eljárást kezdeményeztek az I. rendű alperesnél. Kérelmükben arra hivatkoztak, hogy az Ör. hatályba lépésével a telekre 48,15%-kal kisebb lakás(ok) építhetőek, így az építési övezet megváltoztatása - a telek forgalmi értékére figyelemmel - 27.812.700 Ft veszteséget jelent számukra.

[2]	A kártalanítási kérelem érdemi elbírálása érdekében a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság által  (harmadszor) elrendelt új eljárás során az I. rendű alperes szakértői bizonyítást folytatott le. Az igazságügyi szakértőként kirendelt M. F-né 2016. január 29-én tartott helyszíni szemlét a perbeli ingatlanon, melyen a felperes nem vett részt, mivel az erről szóló értesítést csak 2016. február 2-án vette kézhez. A szakértő szakvéleményében az övezetváltozásból eredő árváltozás mértékét 4%-ban, az ingatlan 2006. évi értékét 13.986.000 forintban, az övezeti módosítás miatti árváltozást 559.440 forintban állapította meg. A szakértő hangsúlyozta, hogy a telekárat jelentősen csak akkor befolyásolja a beépíthetőség, ha az eladó érvényes építési engedéllyel rendelkezik, jelen esetben ez azonban nem állt fenn. Az I. rendű alperes 2016. február 25-én tárgyalást tartott, melyen a felperest és a szakértőt is meghallgatta. A felperes vitatva a szakvélemény megalapozottságát a tárgyaláson tervezői nyilatkozatokat csatolt annak igazolásaként, hogy az ingatlant építés céljára vásárolta meg, valamint új szakértő kirendelését kérte.

[3]	Az I. rendű alperes a 2016. április 14. napján kelt BP/1008/00487-29/2016 számú határozatában megállapította, hogy a felperes a perbeli ingatlan tekintetében - amelynek ˝ arányban volt tulajdonosa - 280.000 forintkorlátozási kártalanításra jogosult. Határozatában az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 30. §-a alapján kifejtette, hogy a kisajátítás iránti kérelem jogalapja a telek vonatkozásában fennáll, mivel a felperes tulajdonszerzését követően az övezeti előírások módosítása következtében a beépíthetőség szabályait kedvezőtlenül változtak, azonban a felperes által terveztetni és építeni szándékozott épület tekintetében e szándék hitelt érdemlő bizonyítottsága hiányában a kártalanítási igény jogalapja nem áll fenn.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[4]	A felperes keresetében az alperesi határozat felülvizsgálatát és annak megváltoztatását kérte. Indítványozta, hogy a bíróság kötelezze az I. rendű alperest új szakvélemény készíttetésére, vagy jelöljön ki olyan szakértőt, aki a Kúria iránymutatásainak megfelelően készíti el a szakvéleményt.” A felperes utalt arra, hogy a szakértő nem vette figyelembe a Kúria Kisajátítási Joggyakorlat-elemző Csoportja (a továbbiakban: joggyakorlat elemző csoport) által készített összefoglaló véleményt. Kifogásolta továbbá, hogy a helyszíni bejárásról szóló értesítést késve kapta meg, így a szakvélemény benyújtása előtt nem tudta igazolni korábbi építési szándékát.

[5]	Álláspontja szerint a szakvéleményben alkalmazott módszer nem felel meg a kúriai elvárásoknak és a kisajátításról szóló 2007. évi CXXIII. törvény (a továbbiakban: Kstv.) 9. §-ának, mely szerint a kártalanítás összegének megállapítása során figyelembe kell venni az összehasonlításra alkalmas ingatlanok helyben kialakult forgalmi értékét.

[6]	Az I. rendű alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. Álláspontja szerint a kereset nem tartalmaz olyan új, érdemi információt, amelyet a határozta meghozatalánál ne vett volna figyelembe. Utalt továbbá arra, hogy a Kúria összefoglaló véleménye nem minősül jogszabálynak, illetve jogegységi döntésnek, így az arra való hivatkozás nem alapozza meg a határozat jogszabálysértő voltát.

[7]	A II. rendű alperes a kereset elutasítását kérte. Hangsúlyozta, hogy a Kstv. 9. § (3) bekezdése alapján a kártalanítás összegét elsősorban az összehasonlításra alkalmas ingatlanok alapulvételével kell megállapítani, a felperes által megjelölt ingatlanok azonban erre nem alkalmasak. Hivatkozott továbbá arra is, hogy a felperes által benyújtott tervezői nyilatkozatok nem bizonyítják a felperes többlakásos társasház építésére irányuló szándékát, s a nyilatkozatok beszerzésére is csak 10 év elteltével került sor.

Az elsőfokú bíróság ítélete

[8]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2017. január 31. napján kelt, 26.K.32.253/2016/10. számú ítéletében a felperes keresetét elutasította.

[9]	Az elsőfokú bíróság az Étv. 30. § (1) bekezdésére hivatkozva megállapította, hogy a kártalanítás jogalapja a telek tekintetében - az övezeti besorolás változása miatti értékvesztés okán - fennáll, azonban a felek nyilatkozatai és a perben benyújtott dokumentáció alapján nem értékelte bizonyítottnak a felperes által hivatkozott társasház-építési szándékot, ezért az építtetni szándékozott ingatlan tekintetében a felperes korlátozási kártalanításra nem jogosult. Ebből következően a felperes által az építkezés elmaradásával összefüggő nyereségveszteség mértékét megállapító (új) szakértő kirendelését mellőzte.

[10]	Nem adott helyt az elsőfokú bíróság a szakvélemény tárgyában tett felperesi kifogásoknak sem. A Kúria KGD2016.137. számú döntésére hivatkozva rámutatott, hogy a kártalanítási összeg meghatározására előírt kétféle módszer alkalmazásában a Kstv. rangsort állapított meg, mely szerint a kártalanítási összeget elsősorban az összehasonlításra alkalmas ingatlanok alapulvételével kell megállapítani, a Kstv. 9. § (3) bekezdése szerinti b) pontja szerinti értékelésre csak összehasonlításra alkalmas ingatlanok hiányában kerülhet sor. Az elsőfokú bíróság a joggyakorlat elemző csoport által készített összefoglalóval összefüggésben kifejtette egyrészt, hogy az is többfajta ingatlan értékelési módszerre hivatkozik, másrészt, hogy a kirendelt szakértő az összefoglaló ismeretének hiányában is tudomással bírt arról, hogy a Kstv. 9. §-a alapján elsődlegesen az összehasonlításra alkalmas ingatlanok forgalmi értéke alapján kell a szakvéleményt elkészíteni.

[11]	Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy a szakértői szemléről szóló értesítést a felperes számára valóban késedelmesen kézbesítették, a megvalósult eljárási hiba azonban az ügy érdemére nem hatott ki. A bíróság álláspontja szerint a felperesnek mind a közigazgatási eljárás további szakaszában, mind a perben lehetősége volt arra, hogy a vállalkozás-építkezés céljára történő vásárlást igazolja.

A fellebbezés és fellebbezési ellenkérelem

[12]	Az ítélet ellen a felperes nyújtott be fellebbezést, kérve az ítélet megváltoztatását és az I. első rendű alperes kötelezését a kártalanítási ügy új eljárás keretében történő felülvizsgálatára, melynek során az alperes legyen figyelemmel az ingatlan vállalkozási célú felhasználását igazoló 2016. február 25-án előterjesztett nyilatkozataira. Fellebbezésében fenntartotta a szakértő eljárására és a szakvéleményre vonatkozóan a közig eljárással szemben támasztott kifogásait.
Az I. rendű alperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének helybe hagyását kérte a perben kifejtett álláspontjára hivatkozással. A szakértővel történő egyeztetés kapcsán kifejtette, hogy erre vonatkozóan jogszabály nem tartalmaz rendelkezést, továbbá, hogy a szakértő a feladatát a kirendelő végzésben foglaltaknak megfelelően köteles ellátni.
A II. rendű alperes az elsőfokú ítélet helybenhagyását kérte, annak helyes indokai alapján. Hivatkozott a 16/2017. (VII. 10.) AB határozatra, mely döntésében - hasonló kártalanítási ügyben - az Alkotmánybíróság megállapította, hogy nem jelenti a teljes kártalanítás alkotmányossági követelményének a sérelmét, hogy jogszabály a kártalanítás alapjaként a forgalmi értéket (illetve annak csökkenését) rendeli figyelembe venni. Kiemelte továbbá, hogy az ingatlan vételi és eladási ára közötti - utóbbi javára - 3.5 millió forintos különbség, egyértelműen bizonyítja, hogy - a már jelentkező gazdasági válság ellenére - az övezeti besorolás megváltozása nem befolyásolta számottevően az ingatlan forgalmi értékét.

A jogerős ítélet

[13]	Az ügyben másodfokon eljárt Fővárosi Törvényszék a 2017. november 8-án meghozott 3.Kf.650.021/2017/6. számú ítéletében az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.

[14]	Elsőként azt emelte ki, hogy az I. rendű alperest az új eljárást elrendelő jogerős ítélet  rendelkező része és indokolása kötötte, ezért eljárása során azt kellett vizsgálnia, hogy felperest a tulajdonjogának fennállása idején bekövetkezett övezeti változásokkal összefüggően érte-e kár, mert „ a kár jelent aránytalan beavatkozást a tulajdonjogba, amely a kártalanítási szabályok alkalmazását alanyi jogon kikényszeríthetővé teszi.( EBH2013.K.18.)

[15]	A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletével egyetértett, az abban foglaltak megismétlése nélkül az alábbiakat emelte ki. Az Étv. szabályai nem tartalmaznak olyan rendelkezést, ami a forgalmi érték csökkenésében jelentkező kártalanítási igény egyéb más tényezőhöz, pl. építési szándékhoz is kötné (KGD2010.229.) Helytállóan vette figyelembe az elsőfokú bíróság a szakértői vélemény megállapításait, a szakértő által választott vizsgálati módszer a Kstv. szabályainak megfelelt, a kártalanítás összegét ugyanis elsősorban az összehasonlításra alkalmas ingatlanok alapulvételével kell megállapítani. A kártalanítás meghatározásánál az elsőfokú bíróság a figyelembe vehető szempontoknak megfelelően érvelt a nyereségveszteségnek az ingatlan forgalmi értékbeli kifejeződését illető felperesi érvek megalapozatlanságára nézve is. A meghiúsult vállalkozási tervek korlátozási kártalanítást megalapozó bizonyításával - a számszaki kimunkálás ellenére - a felperes adós maradt.

[16]	A másodfokú bíróság egyetértett az I. rendű alperes arra vonatkozó érveivel, hogy miért nem történt az ügy érdemére kiható eljárási jogszabálysértés az I. rendű alperesi eljárás során.
[17]	A másodfokú bíróság megállapította, hogy - mivel a felperes a kár mértékének meghatározását kifogásoló érveit a nyereségveszteségre alapította - alappal mellőzte az elsőfokú bíróság a szakértői bizonyítást.

A felülvizsgálati kérelem és az ellenkérelem

[18]	A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, melyben elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a kereseti kérelmének való helyt adást, másodlagosan a jogerős ítélet és az I. rendű BPB/1008/00487-29/2016. számú alperesi határozat (helyesen: BP/1008/00487-29/2016 ügyszámú kártalanítási eljárásban kiadott BP/1008/00487-29/2016 számú alperesi határozat) hatályon kívül helyezését, és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Ezzel összefüggésben kérelme arra irányult, hogy az új eljárásra vonatkozóan a Kúria kötelezze az alperest új szakértői vélemény beszerzésére, melyben a szakértő a Kúria joggyakorlat elemző csoportja által készített összefoglaló vélemény alapján jár el, továbbá figyelemmel van arra, hogy a felperes - eredeti kérelmében meghatározottak szerint - társasház építésére vásárolta az ingatlant. Hivatkozott továbbá arra, hogy a kirendelt szakértő - nem vitatottan - nem ismerte a Kúria összefoglaló véleményét, enélkül azonban nem adható meglapozott szakvélemény.

[19]	Kérte továbbá a Kúriától annak kimondását, hogy a rendkívül hosszan tartó eljárás miatt a felperesnek nem vagyoni jellegű kár megtérítése címén joga van bírósághoz fordulni, az erre irányuló keresetet a bíróság köteles befogadni.

[20]	A felperes álláspontja szerint mind az elsőfokú, mind a jogerős ítélet sérti a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 221. § (1) bekezdését és 339/B. §-át, az ítéletek ugyanis úgy utasították el keresetét, illetve fellebbezését, hogy az alperesi eljárás a tényállást nem tárta fel kellő mértékben, a bíróság pedig ezt „nem kellőképpen mérlegelte.” Ezzel összefüggésben sérelmezte, hogy sem az alperesi határozatok, sem a ítéletek indokolásukban nem térnek ki arra, hogy miért hagyták figyelmen kívül azt a tényt, hogy a felperes az ingatlanra többlakásos társasház építése céljából vásárolta az ingatlant, ezen szándékát pedig tervezői nyilatkozatokkal igazolta.

[21]	Álláspontja szerint - mivel a szemléről szóló értesítést késedelmesen kézbesítették számára, így azon nem tudott részt venni - a szakértő által lefolytatott szemle eredménytelen, melynek következtében lényeges információk nem jutottak el a szakértőhöz.

[22]	Sérelmezte továbbá az eljárás elhúzódását, az eljáró hatóságok ügyintézési határidejének túllépését, mely megítélés szerint olyan jogsérelem, amely alapján járna felperesnek a kérelmében megfogalmazott 27.812.700.- Ft és kamatai rá eső része.

[23]	Az I. és II. rendű alperesek felülvizsgálati ellenkérelmet terjesztettek elő, melyben a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérték.

[24]	Az I. rendű alperes álláspontja szerint az elsőfokú bíróság a kereseti kérelmet kimerítette, ebben a körben a tényállást megfelelően tisztázta, a megállapított tényállás nem iratellenes. Döntését a bizonyítékok helyes mérlegelése és a vonatkozó jogszabályok alapján hozta meg. A hivatkozott kúriai összefoglaló vélemény jogszabálynak vagy jogegységi döntésnek nem minősül, így kötelező erő hiányában nem elégséges az alperesi határozat jogszerűségének megkérdőjelezésére.   

[25]	A II. rendű alperes felülvizsgálati ellenkérelmében kiemelte, hogy a felperes társasház-építési építési szándékát az eljárás során részletesen előadhatta. Kifejtette továbbá, hogy a szakvélemény megfelel a jogszabályoknak, ellentmondást nem tartalmaz. Előadta, hogy az önkormányzat a kártalanítási eljárás során az Étv. alapján nem hatóságként jár el, így a felperesnek a Ket.-re való hivatkozása - a határidő túllépése miatt - e körben nem értelmezhető.

A Kúria döntése és jogi indokai

[26]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[27]	A felperes felülvizsgálati kérelmét arra alapította, hogy a jogerős ítélet a régi Pp. a 221. § (1) bekezdésébe és 339/B. §-ába ütközik.

[28]	A régi Pp. 221. § (1) bekezdése szerint „az ítélet indokolásában röviden elő kell adni a bíróság által megállapított tényállást az arra vonatkozó bizonyítékok megjelölésével, hivatkozni kell azokra a jogszabályokra, amelyeken a bíróság ítélete alapszik. Meg kell röviden említeni azokat a körülményeket, amelyeket a bíróság a bizonyítékok mérlegelésénél irányadónak vett, végül utalni kell azokra az okokra, amelyek miatt a bíróság valamely tényt nem talált bizonyítottnak, vagy amelyek miatt a felajánlott bizonyítást mellőzte.”

[29]	A régi Pp. 339/B. § értelmében a „mérlegelési jogkörben hozott közigazgatási határozat akkor tekintendő jogszerűnek, ha a közigazgatási szerv a tényállást kellő mértékben feltárta, az eljárási szabályokat betartotta, a mérlegelés szempontjai megállapíthatóak, és a határozat indokolásából a bizonyítékok mérlegelésének okszerűsége kitűnik.”

[30]	A rendelkezésre álló dokumentáció alapján a jogerős ítélet tévedés nélkül állapította meg, hogy az első fokon eljárt bíróság a releváns tényálláshoz kapcsolódóan teljes körű bizonyítást folytatott le, a bizonyítékokat okszerűen értékelte, azokból helyes következtetést vont le, mellyel a Kúria  - annak megismétlése nélkül - mindenben egyetért. A másodfokú bíróság helytállóan utalt arra, hogy az I. rendű alperes eljárásában a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 109. § (4) bekezdése alapján az alkalmazandó jog az, amit a jogerős ítélet új eljárásra vonatkozóan adott iránymutatása tartalmaz. A hatóság a Ket. 50. § (1) bekezdése alapján csak a releváns körülmények vonatkozásában köteles hivatalból bizonyítást lefolytatni tényállás megállapítása körében. Az új eljárásban a bíróság az I. rendű alperest annak vizsgálatára kötelezte, hogy a felperest az övezeti változásból eredő forgalmi értékváltozás következtében érte-e kár, illetve milyen mértékben.

[31]	Az ingatlan tulajdonosát az Étv. 30. § (1) és (2) bekezdése alapján megillető kártalanítást megalapozó kár megállapítása különleges szakértelmet igénylő kérdés, ezért a tényállás feltárására alkalmas bizonyítási eszköz a szakértői vélemény. A szakértő a vizsgálatot a telek és felperes nyilatkozata alapján felépíteni tervezett épület vonatkozásában is elvégezte, ezáltal a tényállás teljes körű tisztázása megtörtént. A perben a régi Pp. 164. § (1) bekezdése alapján a felperest terhelte annak bizonyítása, hogy a támadott határozat a közigazgatási eljárásban beszerzett megalapozatlan szakvéleményen alapul, mely eljárási kötelezettségének nem tudott eredményesen eleget tenni.     

[32]	A felülvizsgálati kérelemben felperes alapvetően a lefolytatott bizonyítás eredményének mérlegelését támadta, mellyel összefüggésben a Kúria a következőket tartja fontosnak kiemelni.

[33]	A felperes társasház-építési szándékát sem a közigazgatási eljárás során, sem a perben nem tudta hitelt érdemlően igazolni. A felperes az ingatlan megvásárlását követően az Ör. övezeti változásról szóló módosításáig (2006. november 30.) sem tervtanácsi kérelmet, sem építési engedély iránti kérelmet nem nyújtott be a II. rendű alperesnél. A Kúria osztja a felülvizsgálati ellenkérelemben foglaltakat a tekintetben is, hogy a 10 év elteltét követően beszerzett és benyújtott nyilatkozatok - jogerős építési engedély hiányában - nem alkalmasak sem a felperes vállalkozási szándékának igazolására, sem arra, hogy az ingatlan forgalmi értékét növeljék. Ezen okból és erre hivatkozva alappal hagyták figyelmen kívül az eljáró bíróságok a felperes vállalkozási/építési szándékát és mellőzték a felperes új szakértő kirendelésére vonatkozó bizonyítási indítványát.

[34]	A Kúria Kisajátítási Joggyakorlat-elemző Csoportjának összefoglaló véleményére alapított felperesi hivatkozással összefüggésben a Kúria - az elsőfokú bíróság ítéletében kifejtettekkel egyetértve - úgy értékeli, hogy sem a szakvéleményt, sem a közigazgatási határozatot nem teszi jogsértővé az, hogy a kirendelt szakértő az összefoglaló véleményt nem ismerte. A szakértő ugyanis ezen ismeret hiányában is tudomással bírt arról, hogy a Kstv. 9. §-ának rendelkezései alapján elsődlegesen az összehasonlításra alkalmas ingatlanok realizált forgalmi értéke alapján kell a szakvéleményt elkészíteni. Kínálati árak nem képezhetik alapját a valós forgalmi érték megállapításának, ezért a szakértő a szakvéleményben jogszabályt nem sértett, amikor a kártalanítás összegét a fentiek okán, a telek beépíthetőségére vonatkozó szabályokra is figyelemmel a valós forgalmi értékkülönbözet alapján állapította meg. Téves tehát a felperesnek azon hivatkozása, mely szerint a szakértő hibás módszert alkalmazott a vonatkozásban, hogy a kártalanítás összegének megállapításakor nem volt figyelemmel a társasház-építés meghiúsulása miatti nyereségveszteségre. A szakértő valóban nem vette és nem is vehette figyelembe a nyereségveszteséget, mint a felperes elvi számításain alapuló feltételezett, de hitelt érdemlően nem igazolt kárértéket, mely kártalanítási alapot nem képezhet.

[35]	Ezen túlmenően a Kúria megjegyzi, hogy a joggyakorlat-elemző csoport állásfoglalása nem jogforrás, illetve kötelező erővel bíró jogegységi határozat, melynek figyelmen kívül hagyására a közigazgatási határozat jogszerűtlensége alapítható lenne.

[36]	A helyszíni szemléről való késedelmes felperesi kézbesítés kapcsán a Kúria osztja a jogerős ítéletben foglaltakat, mely szerint az nem jelent az ügy érdemére kiható eljárási szabályszegést, miután a felperesnek az eljárás során volt lehetősége építési szándékát igazolni. A szakértő által lefolyatott helyszíni szemlén jogszabály nem teszi kötelezővé a szakértő és a fél közötti egyeztetést, a helyszíni szemle enélkül is eredményes lehet. (E vonatkozásban - éppen ezen okból - a felperes nem is tudott megjelölni sérelmezett jogszabályhelyet.)

[37]	A felperes az eljárás elhúzódására vonatkozó kifogásaival összefüggésben a Kúria rögzíti, hogy arra sem a keresetben, sem a fellebbezésben nem hivatkozott a felperes, így azok a felülvizsgálat tárgyává nem tehetők. A Kúria jelzi egyúttal, hogy jogi nonszensz az a felperesi hivatkozás, amely szerint az eljáró hatóságok (felperes által vélelmezett) késedelme olyan jogsértés, amely megalapozza az általa igényelt teljes - 27.812.700 Ft - kártalanítási összeg megállapítását, (mely összeg egyébként a megítélt kártalanítási összeg 50-szerese.)

[38]	Összefoglalva: a Kúria álláspontja szerint sem a Főváros Törvényszék 3.Kf.650.021/2017/6. számú ítélete, sem a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 26.K.32.253/2016/10. számú ítélete nem sérti a régi Pp. 221. § (1) bekezdését, illetve 339/B. §-át. A perben eljárt bíróságok teljes körű bizonyítási eljárást folyattak le, melynek során a bizonyítékokat helyesen értékelték, abból okszerű következtetést vontak le és így helytállóan jutottak arra a megállapításra, hogy az I. rendű alperes határozata megalapozott. A felperes az egyes kötelezések vonatkozásában lényegében a bizonyítékok értékelését támadta. A Kúria több eseti döntése is kimondja, hogy a felülvizsgálati eljárásban - annak rendkívüli jogorvoslati jellege miatt - nincs helye sem bizonyítás felvételének, sem a bizonyítékok ismételt egybevetésének, felülmérlegelésének (BH2012. 179., BH2002. 29.). A felülvizsgálati eljárás akkor nem ad alapot a bizonyítékok felülmérlegelésére, ha az egyes bizonyítékokból eltérő következtetés is levonható lett volna; az minősíthető nyilvánvalóan okszerűtlen következtetésnek, amikor a bizonyítékokból csak egyfajta, a felülvizsgálattal támadott ítélettől eltérő következtetésre lehet jutni. (BH2013. 119.) A Kúria jelen ügyben a már kifejtettek alapján felülmérlegelésre nem látott lehetőséget, ezért a Fővárosi Törvényszék 3.Kf.650.021/2017/6. számú ítéletét a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[39]	A Kúria joggyakorlat-elemző csoportjának összefoglaló véleményére hivatkozással a Kstv. kártalanítás megállapítására vonatkozó szabályaitól nem lehet eltérni. A joggyakorlat-elemző csoport állásfoglalása nem jogforrás és nem is kötelező erővel bíró jogegységi határozat, ezért annak figyelmen kívül hagyására a közigazgatási határozat jogszerűtlensége nem alapítható.

Záró rész

[40]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 275. § (4) bekezdése alapján a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.

[41]	A felülvizsgálati eljárásban az I. rendű és a II. rendű alpereseknél felmerült eljárási költség megfizetésére a Kúria a felperest a régi Pp. 270. § (1) bekezdés folytán alkalmazandó régi Pp. 78. § (1) bekezdése szerint kötelezte.

[42]	 A felperes teljes személyes költségmentessége folytán az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 62. § (1) bekezdés h) pontja alapján feljegyzett és az 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított felülvizsgálati eljárási illetéket a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986 (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

[43]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271.§ (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. április 16.

Dr. Patyi András s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s.k. előadó bíró, Dr. Horváth Tamás s.k. bíró