A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kfv.II.37.070/2017/7.

A tanács tagjai:. Tóth Kincső a tanács elnöke
. Rothermel Erika előadó bíró
. Márton Gizella bíró

A felperes:	Felperes neve
	(cím)

A felperes képviselője:	Izsó és Tóth Ügyvédi Iroda
. Izsó István ügyvéd
	(cím)

Az alperes:	Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
	(1117 Budapest, Budafoki út 60.)	

Az alperes képviselője:. ... jogtanácsos

A per tárgya:	idegenrendészeti ügy
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél:	felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat:ővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
	15.K.31.585/2016/6. számú ítélete
Rendelkező rész 
A Kúria 
- a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 15.K.31.585/2016/6. számú ítéletét és az alperes 2016. február 1-jén kelt 106-Tk-1275/2/2016. számú határozatát hatályon kívül helyezi és az alperest új eljárásra kötelezi;
- kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 50.000 (ötvenezer) forint elsőfokú és 40.000 (negyvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A le nem rótt 30.000 (harmincezer) forint kereseti és 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A vietnami állampolgárságú felperes 2015. szeptember 8. napján tartózkodási kártya kiadása iránti kérelmet terjesztett elő B.Á.T.H. magyar állampolgár családtagjára való hivatkozással. A felperes és a magyar állampolgár féltestvérek, édesanyjuk közös. Az elsőfokú idegenrendészeti hatóság 2015. december 8. napján kelt 106-1-83048/7/2015-Tk. számú határozatával a felperes tartózkodási kártya kiadása iránti kérelmét elutasította. Határozatának indokolásában a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (a továbbiakban: Szmtv.) 22.§ (1) bekezdésére, az 1.§ (1) bekezdés c) pontjára, a 2.§ b) pontjára, a 14.§ (1) bekezdésére, a 15.§ (1) bekezdésére, a 7.§ (1) bekezdésére, a 8.§ (1) bekezdésére, valamint az Szmtv. végrehajtásáról szóló 113/2007.(V.24.) Korm.rendelet (a továbbiakban: Vhr.) 37.§ (1), (2) bekezdéseire, 24.§ (1) bekezdésére és 22.§-ára hivatkozott. Megállapította - az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontjának második fordulata szerinti feltételt vizsgálva és kellő bizonyítékot nem találva -, hogy a felperes nem felel meg a tartózkodási kártya kiadásához kapcsolható feltételeknek, mivel nem él legalább egy éve közös háztartásban magyar állampolgár féltestvérével. Hangsúlyozta, hogy az Szmtv. 2.§ bh) pontja alapján a hatóságnak mérlegelési joga van a családtagi minőség elismerésére, melynek nem látta megalapozott indokát, figyelemmel arra, hogy a kiskorú felperes törvényes képviselőjének, H.N.H.-nak mind a korábban kezdeményezett menekültügyi eljárások során tett nyilatkozatai, mind pedig a korábbi tartózkodási engedély kérelmezése során benyújtott iratai arra utaltak, hogy a törvényes képviselő szavahihetősége megkérdőjelezhető.
[2]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes 2016. február 1. napján kelt 106-Tk-1275/2/2016. számú határozatával az elsőfokú döntést helyben hagyta. A határozat indokolásában rögzítette, hogy a felperes az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontja második fordulatában meghatározott követelménynek megfelel, mivel legalább egy éve a magyar állampolgár féltestvérével egy háztartásban él. Ugyanakkor a felperes nem felel meg az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontjának első és harmadik fordulatában foglaltaknak, mert a megjelölt magyar állampolgár eltartottjának nem minősül, a magyar állampolgár róla súlyos egészségügyi ok hiányában nem is gondoskodik. Az alperes a 2004/38/EK Irányelv (a továbbiakban: Irányelv) Preambulumának (6) bekezdésére hivatkozva kifejtette, hogy a közös lakó-, illetve tartózkodási hellyel rendelkezésen túl egyfajta rászorultsági elem mint többlet-tényállás vizsgálata is szükséges a kérelem elbírálása során. A kétfokú eljárás alatt olyan körülmény, amely a tartózkodási kártya kiállítását indokolttá tette volna, nem merült fel, mert  az önmagában nem értékelhető különös körülménynek, hogy a felperesnek és a magyar állampolgárnak közös az édesanyja. 
A kereseti kérelem és az alperesi ellenkérelem
[3]	A felperes keresetében az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte.
[4]	Az alperes ellenkérelmében fenntartva határozatának indokolásában foglaltakat, a kereset elutasítását kérte.
Az elsőfokú ítélet
[5]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. A perben nem vitatott körülménynek tekintette, hogy a felperes az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontja második fordulatában meghatározott követelménynek megfelel, azaz magyar állampolgárral több mint egy éve közös háztartásban él. Az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontjában foglalt feltételeket vagylagosnak minősítve rámutatott, hogy az egyik feltételnek megfelelő felperes esetében az alperesnek mérlegelési jogkörben kellett meghoznia a döntését. A Kfv.IV.37.327/2009/5. és Kfv.IV.37.258/2010/4. számú ítéletek érveit átvéve, továbbá utalva az Szmtv 22.§ (1) bekezdésére hangsúlyozta, hogy a hatóság a mérlegelési tevékenysége során az egyedi körülmények tükrében dönthetett arról, hogy elismeri-e a családtagi minőséget. Ez megfelel az Irányelv Preambuluma (6) bekezdésében foglaltaknak is. Nem értett egyet az alperessel abban, hogy többlet rászorultsági elem is szükséges lenne a tartózkodási kártya iránti kérelem pozitív elbírálásához. Ugyanakkor úgy értékelte, hogy a hatóság döntését nemcsak a többlettényállási elem hiányára alapította. A határozat azon megállapításával, miszerint nem elegendő hivatkozási alap a kérelem teljesítéséhez a közös édesanya személye, egyetértett. Rámutatott, hogy a felperesnek a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (a továbbiakban: Harmtv.) 19.§ (1) bekezdése alapján továbbra is lehetősége van Magyarországon tartózkodni, így a döntés a család egységének sérelmével nem jár. 
Mindezekből levonta azt a következtetést, hogy a hatóság által lefolytatott bizonyítás teljes körű volt, és a hatóság döntését kellően megindokolta, így annak hatályon kívül helyezésére nincsen ok.
	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[6]	A felperes a jogerős ítélet ellen benyújtott felülvizsgálati kérelmében az ítélet hatályon kívül helyezését és helyette a jogszabályoknak megfelelő új, a kereseti kérelemnek helyt adó döntés meghozatalát kérte. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság ítélete jogellenes, mert tévesen tartalmazza, hogy a döntés a hatóság diszkrecionális jogkörbe tartozik, és ezért a hatóság a körülmények mérlegelése alapján dönthet arról, hogy kiadja-e a tartózkodási kártyát a részére. Állította, hogy jogsértő az ítélet azért is, mert elfogadta a bíróság az alperesi hatóság hiányos indokolású határozatát, holott a hatóság nem támasztotta alá okszerű és logikus okfejtéssel azt a feltételezését, miszerint a felperest kiskorú személyként nem köti családi kapcsolat a vele egy háztartásban élő, ugyanazon édesanyától származó kiskorú magyar állampolgár féltestvéréhez. Mindezzel a bíróság sértette a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 339/B.§-ában foglaltakat. Sérelmezte, hogy a bíróság - bár elfogadta, hogy nem feltétlenül követelmény az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontja alkalmazásánál a rászorultsági elem - mégis elmulasztotta értékelni meglévő többlet-tényállási elemként az egy háztartásban megvalósuló családi életet. E körben érvelt az édesapja idegenrendészeti ügyében hozott, hatósági döntést hatályon kívül helyező jogerős ítélettel. 
[7]	Az alperesi határozat indokolására tekintettel - függetlenül a bírósági állásponttól - vitatta azt a jogértelmezést, mely szerint az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontjához szükséges lenne rászorultsági elem igazolása. E körben hangsúlyozta, hogy a jogszabály semmilyen iránymutatást nem ad arról, hogy e fogalom alatt mi értendő és erre a határozat sem ad választ. A felperes az Irányelvvel kapcsolatban meghatározónak tekintette, hogy az európai uniós tagállamoknak milyen célt vagy eredményt kell elérniük bizonyos jogszabályok megalkotásával és a tagállam maga dönti el, hogy milyen módon teszi a szabályt a nemzeti jog részévé. Megállapította, hogy az Irányelvhez képest az Szmtv. kedvezőbb szabályokat tartalmaz, ennek ellenére a hatóság az Irányelv és a hazai szabályozás egymáshoz való viszonyát tévesen és a felperes rovására értelmezte. Hangsúlyozta, hogy az Irányelv szerint a fogadó államnak a személyek helyzetét kell vizsgálnia, figyelembe véve az uniós állampolgárral fennálló kapcsolatukat, vagy bármely más körülményt mint pl. az uniós polgártól való pénzügyi vagy fizikai függésüket. A felperes utalt a feltételek vagylagosságára és arra, hogy a fennálló kapcsolat mellett bármely körülményt is figyelembe lehet venni. A  bármely más körülménnyel kapcsolatban előadta, hogy 2004. óta, 12 éve él Magyarországon, egy háztartásban a szülőkkel és a nagyszülővel, valamint a magyar állampolgár féltestvérrel. Hivatkozott arra, hogy mind róla, mind pedig a féltestvéréről a szülei gondoskodnak. Álláspontja szerint az eljáró hatóság engedélyezheti a családtagként történő tartózkodást, azonban ez méltányossági, mérlegelési jogkörébe tartozik. Sérelmezte, hogy megszegve a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 50.§ (1) bekezdésében foglaltakat, az alperes nem vizsgálta az együttélés valóságos tartalmát, de számos olyan körülményt értékelt a rovására, amely neki nem felróható. Vitatta, hogy édesapja múltbéli nyilatkozatai, szavahihetőségének megkérdőjelezése releváns lenne.
[8]	Fentiek alapján állította, hogy a jogerős ítélet sérti a Ket. 1.§ (2) és (2a) bekezdését, 50.§ (1) és (6) bekezdését, 72.§ (1) bekezdés eb) és ec) pontját, az Szmtv. 8.§ (1) bekezdés a) pontját, 14.§ (1) bekezdés a) pontját. 
[9]	A felperes az alperes jogértelmezési hibáival és az Irányelv értelmezésével kapcsolatban hivatkozott a Kfv.III.37.789/2016/6. és Kfv.VI.37.908/2016/6. számú eseti döntésre.
[10]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság ítélete minden tekintetben megfelel a jogszabály előírásainak. Hangsúlyozta, hogy mérlegelési jogkörét jogszerűen gyakorolta, mert a közigazgatási eljárásban a felperes által igazolt kondíciókat, körülményeket egyenként és összességében értékelte, és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapította meg a tényállást a törvényes keretek között. Állította, hogy az eljárásban nem merült fel olyan tény, amely a közös háztartásban élésen kívül többlet-tényállási elemként értékelhető lett volna, míg a releváns rokoni kapcsolat kizárólag a vietnami állampolgárokhoz fűzi a felperest. Kiemelte, hogy a Harmtv. alapján felperes magyarországi tartózkodása más módon legalizálható. 
A Kúria döntése és jogi indokai
[11]	A felperes felülvizsgálati kérelme alapos.
[12]	A Kúria álláspontja szerint az elsőfokú bíróság a Pp. 339/B. § (1) bekezdését megsértve vizsgálta felül az alperes határozatát, mert a döntés meghozatala során a Ket. 50.§ (1) bekezdését sértve nem vette figyelembe az eljárás tényfeltárási hibáit, és a Ket. 72.§ (1) bekezdés ec) pontját sértve nem észlelte az indokolás hibáját és hiányosságát.
[13]	Nem vitatott tény, hogy a felperes családi jogállása az Szmtv. 2.§ bh) pontja alapján állhat fenn, mivel egyéb családtagi kategóriába a magyar állampolgárhoz fűződő kapcsolata (féltestvér) alapján nem sorolható be. Az Szmtv. 8. § (1) bekezdés a) pontja alapján az eljáró hatóság engedélyezheti annak a személynek a családtagként történő tartózkodását, aki a magyar állampolgár eltartottja, vagy vele legalább egy éve egy háztartásban él, illetve akiről súlyos egészségügyi okból a magyar állampolgár személyesen gondoskodik. E szabály kétséget kizáróan a hatóság mérlegelési jogkörébe utalja a döntést, amennyiben a vagylagos feltételek közül bármelyik fennáll. Nem vitatott az sem, hogy a felperes legalább egy éve egy háztartásban él magyar állampolgár féltestvérével. Esetében tehát a hatóságnak a két kiskorú személy (felperes és magyar féltestvére) kapcsolatát kellett volna vizsgálnia és az egyedi körülmények tükrében döntenie.
[14]	Figyelemmel arra, hogy már az elsőfokú bíróság jogerős ítéletében elismerte, hogy hibás az az alperesi érvelés, mely szerint a családi kapcsolat elismeréséhez további rászorultsági elem kellene, a Kúria csak arra utal, hogy e körben a felperes helyesen érvelt, ilyen követelmény az Szmtv. 8.§-ából, de az Irányelv követelményeiből sem olvasható ki. E körben irányadónak minősül a Kfv.III.37.789/2016/6. számú döntésben kifejtett érvelés. A hatóság a speciális családtagi minőség elismeréséhez a családi, szociális, személyes kapcsolatokat, körülményeket köteles vizsgálat alá vonni.
[15]	A Kúria álláspontja szerint az Szmtv. 2.§ bh) pontja és 8.§ (1) bekezdés a) pontja alapján eljárva az alperesnek figyelemmel kellett volna lennie arra, hogy az Szmtv. 2.§ bh) pont alkalmazása főleg élettársi kapcsolat esetén merül(t) fel, amely alapvetően különbözik egy féltestvéri viszonytól, különösen, ha a két gyermek mindegyike a közös édesanyával él egy háztartásban, a nevelési és ellátási feladatokat mindkettőjük esetében ugyanazok a szülők végzik. Az Alaptörvény L. cikk (1) bekezdése értelmében a családi kapcsolat alapja - a házasságon túlmenően - a szülő-gyermek viszony, mely alapjogi védelemben részesül. A felperes és féltestvére is gyermeke a közös édesanyának, így ők az Alaptörvény értelmében ugyanolyan erővel védendő családi kapcsolatban vannak az édesanyjukkal.
[16]	Ezen túlmenően jelen ügyben értékelendő, hogy bár a hatályos jogszabályok nem értelmezik a féltestvér fogalmát, a Legfelsőbb Bíróság e rokoni kapcsolat jogi jelentőségét elemezte a kárpótlási ügyek kapcsán, kimondva, hogy a testvér és féltestvér között egyenlőség jelet kell tenni (Kf.VI.28.285/1999/3., Kf.28.494/1999/4., Kf.III.29.635/1999/3.).
[17]	A Kúria álláspontja szerint - a fenti alapvetéseken túlmenően - a jelen ügyben a hatóság alapvetően abban hibázott - és ezt nem észlelte az elsőfokú bíróság - , hogy a kiskorú felperes féltestvéréhez fűződő személyes, rokoni kapcsolat valóságossága, mélysége, intenzitása helyett a felperesi édesapa korábbi hatósági eljárásban tett nyilatkozatai, cselekvései, magyar állampolgárságú gyermekhez fűződő viszonya került a vizsgálat középpontjába és a felperes terhére az itt megállapított körülmények szolgáltak. 
[18]	Ezzel szemben a helyes eljárás épp azt lett volna, hogy a hatóság a felperes és a féltestvére közötti kapcsolatot elemzi, tárja fel e rokoni kapcsolat miben létét. Ennek során értékelni lehet, hogy a két gyermek pontosan mióta él együtt, esetleg a magyar állampolgár születése óta fennáll-e a közös nevelkedés, az együttélés, vagy csak később került erre sor, milyen a testvérek egymáshoz fűződő viszonya, az valós vagy színlelt-e, mivel csak a valódi családi kapcsolat, testvéri viszony részesülhet alapjogi és törvényi védelemben és értékelhető a felperes javára méltányossági jogkörben. Az e körben lefolytatott bizonyítás, vagy annak értékelése nélkül a hatóság nem tesz eleget a Ket. 50.§ (1) és (6) bekezdésében és a 72.§ (2) bekezdés ec) pontjában foglaltaknak, hiányos eljárást követő alaptalan döntésének jogszerűvé minősítése téves és törvénysértő döntéshez vezet. 
[19]	A fentiekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275.§ (4) bekezdése alapján, az alperes határozatát pedig a Pp. 339.§ (1) bekezdésében foglalt feltétel fennállása miatt helyezte hatályon kívül és kötelezte az alperest új eljárásra.
[20]	A megismételt eljárásban a fentiekben kifejtett jogértelmezést és alapelveket követve kell alaposan megvizsgálnia az alperesnek a felperes és féltestvére kapcsolatát, és a feltárt körülmények elemzését követően hozhatja meg mérlegelési jogkörben döntését arról, hogy idegenrendészeti szempontból elismeri-e felperest a féltestvére családtagjának.
A döntés elvi tartalma
[21]	Magyar állampolgár féltestvére esetében a hatóságnak mérlegelési jogába tartozik a családtagi minőség elismerése. Ennek eldöntéséhez a magyar állampolgár és féltestvére közötti családi kapcsolat körülményeinek részletes feltárása és elemzése szükséges.
[2004. évi CXL. törvény 50.§ (1) és (6) bekezdés, 72.§ (1) bekezdés ec) pont, 2007. évi I. törvény 2.§ bh) pont és 8.§ (1) bekezdés a) pont]
Záró rész
[22]	A Kúria a felülvizsgálati eljárásban a Pp. 270.§ (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78.§ (1) bekezdése alapján kötelezte a pervesztes alperest a felperes elsőfokú és felülvizsgálati eljárásban felmerült perköltségének megfizetésére, melynek összegét a 32/2003.(VIII.22.) IM rendelet 3.§ (3) és (5) bekezdése alapján - a kifejtett jogi munka arányában - állapított meg. 
[23]	Az alperes pervesztessége miatt a felmerült kereseti és felülvizsgálati illetéket az állam viseli a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 14.§-a alapján. A kereseti és felülvizsgálati illeték összegét a Kúria az 1990. évi XCIII. törvény 43.§ (3) bekezdése és 50.§ (1) bekezdése alapján állapította meg.
Budapest, 2017. november 29.

Dr. Tóth Kincső s.k. tanácselnök, Dr. Rothermel Erika s.k. előadó bíró, Dr. Márton Gizella s.k. bíró