A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.VI.37.065/2018/8.

A tanács tagjai: Dr. Sperka Kálmán a tanács elnöke, Dr. Vitál-Eigner Beáta előadó bíró,     Dr. Sugár Tamás bíró

A felperes: felperes neve
	
A felperes képviselője: Dr. ... ügyvéd 

Az alperes: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal (fél címe 1)
		
Az alperes képviselője: Dr. ... kamarai jogtanácsos

A per tárgya: idegenrendészeti ügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: az alperes

A felülvizsgálati kérelem száma: 10.

Az elsőfokú bíróság neve, határozatának kelte és száma: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2017. november 23-án kelt 3.K.31.207/2017/9. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 3.K.31.207/2017/9. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és a keresetet elutasítja.
Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50.000.- (ötvenezer) forint együttes elsőfokú és felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi továbbá a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 30.000.- (harmincezer) forint kereseti és 70.000.- (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	Az elsőfokú hatóság határozatával elutasította a török állampolgárságú felperes tartózkodási kártya kiállítása iránti kérelmét. Indokolásában a felperes által megjelölt ... szám alatti ingatlanon tartott helyszíni szemle, és a felperes nászasszonyának (a továbbiakban: P. Gy-né) tanúvallomása alapján megállapította, hogy a felperes nem él életvitelszerűen Magyarországon.
[2]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2017. február 28. napján kelt 106-Tk-1035/3/2017. számú határozatával az elsőfokú határozatot - az indokolási rész kiegészítésével - helybenhagyta, egyben megállapította, hogy a felperes magyarországi tartózkodási joga megszűnt. Kötelezte a felperest, hogy a határozat jogerőre emelkedésétől számított harmadik hónap utolsó napjáig hagyja el Magyarország területét.
[3]	Indokolásában rögzítette, hogy a felperes a fellebbezéséhez csatolta P. Gy-né azon nyilatkozatát, miszerint a felperes és felesége Magyarországon élnek, kérte korábbi tanúvallomásának visszavonását. A kétfokú eljárás során lefolytatott helyszíni ellenőrzés tapasztalatai és a keletkezett nyilatkozatok, csatolt iratok alapján azonban megállapítást nyert, hogy a felperes nem él életvitelszerűen Magyarországon, ezért nem minősül magyar állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagnak, így magyarországi tartózkodási joga családtagként nem áll fenn.
[4]	A szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvény (a továbbiakban: Szmtv.) 7. § (1) és (2) bekezdései, valamint az Szmtv. végrehajtásáról szóló 113/2007. (V.24.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. r.) 26. § (2) bekezdése alapján megállapította, hogy a felperes nem igazolta azt, hogy a családtagjaként megjelölt P. É. biztosítja a megélhetését, erre nézve saját megtakarítást, jövedelmet sem igazolt. A felperes gyermekének eltartási nyilatkozatát, kereseti igazolását és egy havi bankszámlakivonatát nem fogadta el. Minderre figyelemmel a felperes nem rendelkezik elegendő forrással ahhoz, hogy ne jelentsen indokolatlan terhet Magyarország szociális ellátórendszerére.
[5]	A felperes által csatolt, 2016. november 28-ig érvényes TAJ kártyára figyelemmel megállapította azt is, hogy a felperes nem igazolta, hogy külön jogszabályban meghatározottak szerint biztosítási jogviszony keretében jogosult az egészségbiztosítási szolgáltatások igénybevételére, vagy azok fedezetéről a jogszabályok rendelkezései szerint maga gondoskodik.
[6]	Rögzítette, hogy a felperes eleget tett magyarországi lakóhely bejelentési kötelezettségének.

A kereseti kérelem

[7]	A felperes eljárási- és anyagi jogi jogszabálysértésekre hivatkozással kérte a határozat bírósági felülvizsgálatát.
Az elsőfokú ítélet
[8]	Az elsőfokú bíróság jogerős ítéletével az alperes határozatát - az elsőfokú határozatra is kiterjedően - hatályon kívül helyezte és az elsőfokú hatóságot új eljárásra kötelezte.
[9]	Indokolása szerint a felek nyilatkozataiból, a becsatolt iratokból, illetve az alperes határozatából megállapítható, hogy a támadott határozat nem felel meg az Szmtv. 7. § (1) és (2) bekezdésében, a Korm. r. 21. § (1) bekezdésében, valamint a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 1. § (2) és (2a) bekezdésében, 2. § (3) bekezdésében, 3. § (2) bekezdés b) pontjában, 50. § (1) és (6) bekezdésében, továbbá a 72. § (1) bekezdés ea), eb), ec) és ef) pontjaiban foglalt követelményeknek.
[10]	Érvelése szerint az alperes nem értékelte megfelelően a tanúvallomás visszavonását.
[11]	A felperes által csatolt útlevél alapján az alperesnek kellett volna részletesen és tételesen kimutatnia azt, hogy a felperes pontosan milyen időpontokban és mennyi ideig tartózkodott Magyarország területén, csak ez alapján lehetett volna megállapítani, hogy fennállnak-e a kérelem elutasításához vezető körülmények.
[12]	Az alperes okszerűtlenül értékelte a felperes megélhetését biztosító körülményeket is, mivel a felperes megfelelő módon igazolta a fiának megtakarítását, illetve jövedelmét, amely mindenképpen elegendő mind a felperes megélhetésének, mind a szociális ellátórendszer igénybevételének, mind az egészségügyi szolgáltatások igénybevételének biztosítására. Hangsúlyozta, hogy a felperes fia és P. É. tartósan és életvitelszerűen közös háztartásban, gazdasági közösségben élnek, ezért nem lehet mereven szétválasztani az egyes családtagok anyagi helyzetét.
[13]	Az alperes egyáltalán nem vizsgálta és nem vette figyelembe a Tanács családegyesítési jogról szóló 2003/86/EK irányelvét, az Európai Parlament és a Tanács 2004/38/EK irányelvét az unió polgárainak és családtagjainak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról. Ezeket még abban az esetben is vizsgálni kell, ha esetleg kiderül, hogy valamilyen okból az adott tényállásra nem alkalmazhatók. Ezt az okot azonban pontosan meg kell jelölni.
[14]	Hangsúlyozta, hogy a gyermekek jogairól szóló, New Yorkban 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: Egyezmény) vonatkozó rendelkezései előírják, hogy a gyermekek jogait, érdekeit kell mindenek előtt figyelembe venni a gyermekekkel kapcsolatos közigazgatási hatósági intézkedések során. Az alperes azonban nem vette figyelembe azt a körülményt sem, hogy a felperes esetében kiskorú gyermek érintett az ügyben, amely körülmény kiemelt jelentőséggel bír.
[15]	A megismételt eljárásra nézve előírta az ítéletben felvázolt bizonyítási eljárások lefolytatását és értékelését. Vizsgálni kell az Európai Unió jogalkotását is. A hatóságnak a határozatban részletesen és tételesen meg kell indokolnia, hogy a felperes által előterjesztett nyilatkozatokat és indítványokat milyen okból fogadta el vagy hagyta figyelmen kívül. Egzakt módon kell megállapítani azt is, hogy a felperes pontosan mennyi időt és milyen okból töltött Magyarországon kívül az adott időszakban. A döntés során tekintettel kell lenni a felperes kiskorú unokájának minden egyéb joggal szemben elsőbbséget élvező érdekeire is.

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[16]	A jogerős ítélet ellen az alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, amelyben a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a keresetet elutasító határozat meghozatalát kérte.
[17]	Állította, hogy a jogerős ítélet a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 206. § (1) bekezdésébe és 339. § (1) bekezdésébe ütközik. Az ítélet téves és okszerűtlen megállapításokat tartalmaz.
[18]	Az a körülmény, hogy a bíróság a közigazgatási eljárás során beszerzett és rendelkezésre állt egyes bizonyítékokat az alperestől eltérően értékelt és mérlegelt, önmagában nem ad alapot a határozat hatályon kívül helyezésére. 
[19]	Hivatkozott arra, hogy a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.31.205/2017/9. számú, a felperes házastársa perében hozott ítéletével - a jelen üggyel azonos tényállás mellett - a keresetet elutasította.
[20]	Az Szmtv. 7. § (2) bekezdésé és a Korm. r. 23. § (2) bekezdésére utalással hangsúlyozta, hogy a felperest terhelte annak bizonyítása, hogy magyarországi megélhetését biztosítani tudja. A felperes azonban a közigazgatási eljárásban sem a maga, sem a fogadó családtagja vonatkozásában semmilyen jövedelmet sem igazolt.
[21]	A Pp. 335/A. §-ra utalással előadta, hogy a felperes keresetéhez csatolt bankszámla forgalmi igazolások a perben nem relevánsak. Azok egyébként is - egy-két kivételtől eltekintve - mind törökországi kártyahasználatot tanúsítanak, így éppen azt az alperesi álláspontot támasztják alá, miszerint a felperes Törökországban él életvitelszerűen.
[22]	Az elsőfokú ítéletben megjelölt, a gyermekek jogaira vonatkozó jogszabályokban foglaltakat azért nem mérlegelte, mert a felperes unokája családi életközösségben él szüleivel, és a felperes több éves érvényességű, többszöri belépésre jogosító vízum birtokában nincs elzárva a családi kapcsolatok megfelelő szintű ápolásától. A felperes unokájának mindenek felett álló érdekét nem sérti a nagyszülők magyarországi tartózkodási jogosultságának időbeni korlátozása. Megjegyezte, hogy a felperes az unokája érdekeire nem hivatkozott, a nagyszülő állandó, megszakítás nélküli jelenlétének és gondoskodásának szükségességét nem igazolta.
[23]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmet nem terjesztett elő.

A Kúria döntése és jogi indokai

[24]	A felülvizsgálati kérelem alapos.
[25]	A Pp. 275. § (1) és (2) bekezdéseire figyelemmel a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.
[26]	Az elsőfokú bíróság ítéletében helyesen állapított meg a jogvita eldöntése szempontjából irányadó tényállást, azonban abból téves jogi következtetésre jutott az alperesi határozat jogszerűségét illetően.
[27]	Az Szmtv. 22. § (1) bekezdése értelmében a harmadik ország állampolgárságával rendelkező családtag kilencven napot meghaladó tartózkodási jogot tanúsító okmány kiadását kérelmezheti. A kérelem benyújtásakor be kell mutatni, illetve csatolni kell a tartózkodási feltételek fennállását igazoló - külön jogszabályban meghatározott - okiratokat.
[28]	Az Szmtv. 1. § (1) bekezdés c) pontja szerint Magyarország az Szmtv.-ben foglaltak szerint biztosítja a szabad mozgás és tartózkodás jogának gyakorlását a magyar állampolgár magyar állampolgársággal nem rendelkező, a magyar állampolgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagjának.
[29]	A kiemelt jogszabályi rendelkezések alapján látható, hogy a harmadik ország állampolgárságával rendelkező személy nem alanyi jogon, hanem kizárólag az Szmtv.-ben meghatározott feltételek fennállása esetén jogosult kilencven napot meghaladóan Magyarország területén tartózkodni. Az eljárás kérelemre indul, a tartózkodási kártya kiállítása törvényi feltétételeinek fennállását a kérelmezőnek kell igazolnia.
[30]	A jogerős ítéletben foglaltakkal szemben a Kúria rámutat arra, hogy a Ket. 50. § (1) bekezdésében meghatározott tényállás-tisztázási kötelezettség nem jelent parttalan kutakodási feladatot az eljáró hatóság számára. E rendelkezés szerint a közigazgatási szervnek kizárólag a döntéshozatalhoz szükséges tényállást kell megállapítania, azaz azokat a jogilag releváns tényállási elemeket kell feltárnia, tisztáznia, amelyek alapján az ügyet érdemben el lehet bírálni. Jelen esetben a hatóságnak arról kellett állás foglalnia, hogy a felperes kérelme alapján van-e helye a tartózkodási kártya kiállításának. A tényállást ennyiben kellett tisztáznia, e körben arra nézve kellett bizonyítási eljárást lefolytatnia, hogy a kérelemben felhozottak alátámasztják-e a kilencven napot meghaladó tartózkodásra jogosító okmány kiadásának jogszabályban meghatározott feltételeit.
[31]	Szó nincs arról, hogy a Ket. 50. § (1), (6) bekezdései értelmében a hatóságnak a kérelemre indult eljárásban hivatalból kellene vizsgálódnia annak érdekében, hogy ha a kérelemben felhozottak nem elegendőek a tartózkodási kártya kiállításához, akkor vajon van-e valami olyan indok, körülmény, fenn áll-e olyan tény, amely teljesíthetővé teszi a felperes kérelmét. Ilyen kötelezettség sem az Szmtv., sem a kapcsolódó egyéb jogszabályokból, sem a tisztességes eljárás követelményéből nem fakad. Az elsőfokú bíróság erre vonatkozó érvelése minden jogi alapot nélkülöz.
[32]	A fentiekből kiindulva a felperesnek kellett előadnia azokat a tényeket, körülményeket, amelyek kétséget kizáróan igazolják, hogy életvitelszerűen Magyarországon tartózkodik.
[33]	Ezt a tényt a helyszíni szemle eredménye, különösen P. Gy.-né tanúvallomása cáfolta. Az elsőfokú bíróság minden konkrétum és indokolás nélkül állapította meg azt, hogy az alperes nem értékelte megfelelően a tanúvallomás visszavonását. Nem jelölte meg, hogy mennyiben és miért van ennek kiemelt jelentősége, e körben jogszabálysértést nem nevesített. Mindez különösen azért lett volna fontos, mert míg P. Gy.-né az elsőfokú hatósági eljárás során a Ket.-nek megfelelő kioktatás után közokiratba foglalt tanúvallomást tett, ezzel szemben a felperes a fellebbezéséhez csupán egy egyszerű visszavonó nyilatkozatot csatolt. E mellett tény az is, hogy még ez utóbbi nyilatkozat sem tartalmazza azt, hogy a felperes a kérelemben megjelölt címen tartózkodott volna életvitelszerűen.
[34]	Mivel a bizonyítási teher a felperesen nyugszik, és P. Gy.-né fellebbezéshez csatolt nyilatkozata az alperes által feltárt bizonyítékokat érdemben nem cáfolja, ezért továbbra is csak annyi állapítható meg, hogy a felperes életvitelszerű magyarországi tartózkodása nem igazolt.
[35]	A Korm. r. 26. § (2) bekezdése szerint a magyar állampolgár családtagjának igazolnia kell, hogy ő maga vagy az a magyar állampolgár, akinek jogán kíván Magyarország területén tartózkodni, megfelel az Szmtv. 7. §-ában meghatározott feltételeknek.
[36]	A Korm. r. felhívott rendelkezése megerősíti a kérelmező bizonyítási kötelezettségét; így a felperest terhelte annak bizonyítása is, hogy rendelkezik elegendő forrással a magyarországi tartózkodása idejére és, hogy jogosult egészségügyi szolgáltatások igénybevételére, vagy azok fedezetéről maga gondoskodik.
[37]	A Korm. r. 26. § (2) bekezdése egyértelmű előírást tartalmaz; a kérelmezőnek vagy a saját maga részéről vagy annak a magyar állampolgárnak a részéről kell az Szmtv. 7. §-ában meghatározott feltételek fennállását igazolnia, akinek a jogán kíván Magyarország területén tartózkodni. Ezért a hatóságnak kizárólag azt kellett megvizsgálnia, hogy a felperes akár a saját maga, akár P. É. részéről igazolta-e a törvényi feltételek fennállását.
[38]	Minden alapot nélkülöz ezért az elsőfokú bíróság a felperes fiának anyagi helyzetére vonatkozó levezetése. A Korm. r. 26. § (2) bekezdése kettő személyt nevesít, e kör nem tágítható még akkor sem, ha a felperesnek van olyan közeli hozzátartozója, aki az Szmtv. 7. §-ában meghatározott feltételeket teljesíteni képes.
[39]	A felperesi kérelem elbírálása szempontjából annak van jelentősége, hogy a felperes P. É.-hez kívánt csatlakozni, ennek ellenére sem a saját, sem P. É. tekintetében anyagi forrást, fedezetet nem igazolt.
[40]	Megjegyzi a Kúria, hogy a felperes fiának megtakarítása, jövedelme azért is irreleváns, mert az nem változtat azon, hogy a felperes életvitelszerű magyarországi tartózkodása nem igazolt.
[41]	A gyermekek jogaira vonatkozó, illetve a családegyesítési jogról szóló nemzetközi, illetve uniós szabályok valóban nagyon fontosak a kiskorúakat érintő közigazgatási eljárásokban, ezek alkalmazását azonban az elsőfokú bíróság anélkül hiányolta, hogy bármit is konkretizált volna; nem jelölte meg, pontosan mely rendelkezést és milyen jogi alapon, a felperes mely kérelmi eleménél kellett volna figyelembe venni, értékelni. Az indokolás azért is lett volna különösen fontos, mert a felperes több éves érvényességű, többszöri belépésre jogosító vízum birtokában van, amely általában elegendőnek mutatkozik a családi kapcsolatok megfelelő szintű ápolásához. Amúgy ezekre a szempontokra a felperes a közigazgatási eljárásban nem is hivatkozott.
[42]	A fentiekre figyelemmel a Kúria megítélése szerint az alperes okszerűen jutott arra a következtetésre, hogy a felperes, az őt terhelő bizonyítási kötelezettség ellenére, nem igazolta a kilencven napot meghaladó tartózkodási jogát tanúsító okmány kiadása törvényi feltételeinek fennállását. Az alperes a döntéshozatalhoz szükséges mértékben eleget tett a tényállás-tisztázási kötelezettségének, indokolásában számot adott az egyes bizonyítékok értékeléséről, arról, hogy mit, milyen súllyal értékelt, mely bizonyítékot milyen oknál nem fogadott el.
[43]	Az elsőfokú bíróság - eltérő jogi álláspontja miatt - tévesen ítélte meg a bizonyítási kötelezettséget, amelyre figyelemmel helytelenül jutott arra a következtetésre, hogy az alperes nem tett eleget a tényállás-tisztázási és bizonyítási kötelezettségének. A közigazgatási hatósági eljárásban és a perben felmerült bizonyítékokat a Pp. 206. § (1) bekezdésébe ütközően iratellenesen, kirívóan okszerűtlen értékelte. Konkrétum és jogi alap nélkül hivatkozott nemzetközi- és uniós jogi rendelkezések alkalmazásának szükségességére. Mindezért döntése megalapozatlan, az a Pp. 206. § (1) és 221. § (1) bekezdésébe ütközően jogszabálysértő.
[44]	A közigazgatási iratok és a periratok adatai alapján a tényállást döntéshozatalhoz szükséges mértékben meglehetett állapítani, az alapján a Kúria érdemben állást tudott foglalni a felperes keresetéről.
[45]	A kifejtettekre figyelemmel a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdése szerint a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte és a keresetet elutasította. 

A döntés elvi tartalma

[46]	A harmadik ország állampolgárságával rendelkező családtag kilencven napot meghaladó tartózkodási jogát tanúsító kártya kiadása jogszabályi feltételeinek fennállását a kérelmezőnek kell igazolnia.
[47]	A tartózkodási kártya kiállítása iránti eljárásban a hatóságnak csak azt kell vizsgálnia, hogy a kérelmező megfelelően igazolta-e a törvényben meghatározott feltételek fennállását.
Záró rész
[48]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdése szerint tárgyaláson bírálta el.
[49]	A Kúria a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdésére tekintettel kötelezte a pervesztes felperest az alperes felülvizsgálati eljárási költségeinek megfizetésére.
[50]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a felperesnek a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdésének megfelelően kell megfizetnie.
[51]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. február 13.
Dr. Sperka Kálmán s.k. a tanács elnöke, Dr. Vitál-Eigner Beáta s.k. előadó bíró, Dr. Sugár Tamás s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:
tisztviselő