A Kúria 
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete

Az ügy száma: Kfv.III.35.721/2015/7.

A tanács tagjai: Dr. Sperka Kálmán a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró, Dr. Sugár Tamás bíró

A felperes: ... Kft. 
A felperes képviselője: Szécsényi Ügyvédi Iroda (ügyintéző ügyvéd: dr. ...)

Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Az alperes képviselője: dr. ... jogtanácsos 

A per tárgya: illetékügyben hozott határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálati kérelem száma: 8.

Az elsőfokú bíróság neve, határozat kelte és száma: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2015. június 18-án kelt 18.K.30.778/2015/6. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 18.K.30.778/2015/6. számú ítéletét hatályában fenntartja. 
Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás:

[1]	A felperes 2008. május 14-én kelt és illeték kiszabásra 2008. május 23. napján bejelentett adásvételi szerződéssel 134 darab ingatlant vásárolt. A szerződő felek az ingatlanok vételárát összesen 15.060.384 euró összegben határozták meg. Az ingatlanok 1/1 tulajdoni illetősége vonatkozásban a földhivatal a felperes javára a tulajdonjog fenntartással történt eladás tényét adásvétel jogcímén az ingatlan-nyilvántartásba feljegyezte. 
[2]	Az adásvételi szerződés alapján az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Közép-magyarországi Regionális Igazgatósága a 2008. június 3. napján kelt, 7518235513. számú határozatával (fizetési meghagyás) 375.651.160 forint visszterhes vagyonátruházási illetékelőleget szabott ki, melyet a felperes 2008. július 2-án teljesített. 
[3]	Az eladó az adásvételi szerződéstől 2011. január 13-án elállt, a szerződő felek a szerződéskötés előtti eredeti állapot helyreállítása érdekében eljártak. Az eladó a földhivatalhoz benyújtotta a felperes törlési engedélyét, mely alapján a földhivatal a tárgyi ingatlanok vonatkozásában a felperes javára szóló tulajdonjog fenntartásával történő eladás tényét törölte az ingatlan-nyilvántartásból. Erre figyelemmel a felperes a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kelet-budapesti Adóigazgatóságánál (a továbbiakban: elsőfokú adóhatóság) 2014. június 5-én előterjesztett beadványában a megfizetett illetékelőleg visszatérítését kérte az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 80. § (1) bekezdés c) pontja alapján. Az elsőfokú adóhatóság határozatával a felperes illetékelőleg visszatérítése iránti kérelmét elutasította. 
[4]	A fellebbezés folytán eljárt alperes jogelődje, a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága a 2014. október 22-én kelt, 2928698048. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Döntésében hivatkozott az egyes adótörvények és azzal összefüggő egyéb törvények módosításáról szóló 2012. évi CLXXVIII. törvény (a továbbiakban: Mód. tv.) által beiktatott Itv. 99/F. §-ában foglaltakra, mely a vagyonszerzési illetékkiszabásra bejelentésekor hatályos 79. § (2) bekezdésének alkalmazását rendeli, ezért a már megfizetett illeték visszatérítésére a befizetést követő 5 éven belül van helye. 

	A kereseti kérelem

[5]	A felperes keresetében a jogelőd alperes határozatának felülvizsgálatát kérte. Érvelése szerint az alperes jogszabálysértően alkalmazta az Itv. 77/A. § 2013. január 1. előtt hatályos rendelkezését, figyelemmel az Itv. 77/A. § (5) bekezdésében foglalt speciális utaló szabályra. Az illetékfizetési kötelezettség feltétele a vagyonszerzés, mely esetében nem következett be, így az Itv. 80. § (1) bekezdés c) pontjában foglaltaknak eleget tett és a visszatérítés iránti kérelmét az ügyében alkalmazandó Itv. módosított 79. § (2) bekezdése szerinti elévülési határidőn belül nyújtotta be. 

Az elsőfokú ítélet

[6]	Az elsőfokú bíróság jogerős ítéletével a felperes keresetét elutasította. Döntését az Itv. vagyonszerzés illeték kiszabásra bejelentésekor hatályos 77/A. § (1) bekezdésére, 79. § (1) és (2) bekezdésére, valamint a 80. § (1) bekezdés c) pontjára alapította. Ítélete indokolásában úgy foglalt állást, hogy az Itv.-nek a Mód. tv.-vel módosított 79. § (2) bekezdése nem alkalmazható, mert ezen rendelkezéseket a 2013. január 1. napját követően illetékkiszabásra bejelentett vagyonszerzési illetékügyekben kell alkalmazni. 
[7]	Álláspontja szerint kialakult és töretlen a jogalkalmazási gyakorlat abban a vonatkozásban, hogy a Mód. tv-hez tartozó hatályba léptető rendelkezés első fordulata vagyonszerzési, második fordulata az eljárási ügyekre vonatkozik. A felperes kérelme vagyonszerzéshez kapcsolódik figyelemmel arra, hogy illetékelőleg visszatérítése iránt nyújtott be kérelmet, ezért nem eljárási illeték megfizetésére volt kötelezett. 
[8]	A bíróság annak kapcsán, hogy a felperes ügyében mely időpontban hatályos jogszabály alkalmazandó kifejtette, hogy az Itv. 77/A. § (1) bekezdésében foglalt utaló szabály szerint az Itv. 79. §-a szerinti időbeli korlát miatt az illetékelőleg visszatérítésére az Itv. 80. §-ában foglaltak fennállása esetén csak az illetékelőleg megfizetésétől számított öt éven belül van lehetőség. A felperes esetében ez az öt év a 2008. évi vagyonszerzés illetékkiszabásra történt bejelentéséhez képest eltelt. A bíróság osztotta az alperes okfejtését a tekintetben, hogy az Itv. 77/A. § (5) bekezdése az illetékelőleg visszatérítésnek hivatalból és nem kérelemre történő eljárását jelenti. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem 

[9]	A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, melyben elsődlegesen az ítélet hatályon kívül helyezését és a jogszabályoknak megfelelő határozat meghozatalát kérte, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra, új határozat hozatalára történő utasítását. Kifejtette, hogy az elsőfokú bíróság a nem vitatott tényállásból téves jogi következtetéseket vont le. Előadta, hogy az Art. 164. § (1) bekezdésében foglalt 5 éves határidőn belül terjesztette elő illetékelőleg visszatérítés iránti kérelmét, ezért a jogerős ítélet sérti az Itv. 1. § (1), 3. § (3), 79. § (1)-(2), 80. § (1), 99/F. § (1) bekezdéseit, illetve az Itv. korábban alkalmazandó 77/A. §-át, az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (továbbiakban: Art.) jelenleg hatályos 164. §-át, valamint a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 15. §-át. 
[10]	Felülvizsgálati kérelmében hangsúlyozta, hogy az illetékelőleg-visszatérítés iránti kérelemre az Itv-nek a kérelem benyújtásakor hatályos 79. § (2) bekezdése alkalmazandó. Arra az esetre, ha a Kúria nem osztaná ezt az érvelését hivatkozott arra, hogy az illetékfizetési kötelezettség anyagi jogi feltétele, a vagyonszerzés időlegesen sem következett be, ezért jogszabálysértő az Itv. 77/A. § (1) bekezdése második mondatának utaló szabályának alkalmazása. Az Itv. 77/A. § (5) bekezdésében foglalt speciális, illetve utaló szabály alapján az adóhatóság a meg nem fizetett előleget az Itv. 80. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt esetben 30 napon belül hivatalból köteles visszatéríteni. A jelen ügyben az illeték kötelezettség feltételének végleges meghiúsulása következett be, ezért az illetékelőleg visszatérítésének van helye a korábban hatályos jogszabályok szerint is, mivel az Itv. eltérő rendelkezést állapít meg az illetékelőlegre a visszatérítés vonatkozásában. 
[11]	A felperes a Jat. 15. § (1) bekezdésére hivatkozással kiemelte, hogy jogszabálysértő a bíróság azon jogértelmezése, amely szerint az Itv. 99/F. § (1) bekezdését kizárólag az eljárási illetékszabályokra vonatkozóan lehet alkalmazni, míg a vagyonszerzési ügyekre vonatkozó eljárási kérdésekben a korábban hatályos jogszabályi rendelkezés lenne alkalmazható, mivel az illetékelőleg kiszabása és az illetékelőleg visszaigénylése iránti eljárás két különböző hatósági eljárásnak tekinthető az Art. rendszerén belül. Jogértelmezése szerint az Itv. korábbi és jelenlegi hatályos 79. § (2) bekezdése kifejezetten eljárási határidőket szabályoz, amelyből következően ezen eljárási szabály az eljárás megindításának időpontjától függően alkalmazandó. Hivatkozása szerint 2014-ben került olyan helyzetbe, hogy az illetékelőleg visszatérítése iránti kérelmét elő tudja terjeszteni, ezért a Jat. 15. § (1) bekezdés a) pontja alapján is közvetlenül alkalmazandó lett volna az Itv. jelenleg hatályos 79. § (2) bekezdésének 2014. június 5. napján hatályos rendelkezése. 
[12]	A felperes kifejtette továbbá, hogy az Itv. 2013. január 1-jét megelőzően alkalmazandó 79. § (1) bekezdése azért sem lehet irányadó jelen ügyben, mert egyrészt az illetékelőleg természete más, mint a végleges jelleggel kiszabott illetéké, másrészt az illetékelőleg visszatérítésére a törvény speciális szabályt tartalmaz. Ebből a szempontból az Itv. 77/A. § (1) bekezdésében foglalt általános utaló szabálynak és ennek következtében felmerülő Itv. 79. § alkalmazásának jelen ügyben nincs helye.
[13]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában tartását kérte. 

A Kúria döntése és jogi indokai

[14]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem megalapozott.
[15]	A Pp. 272. § (1) bekezdéséből, és a Pp. 275. § (1) és (2) bekezdéséből fakadóan a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem és csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.
[16]vagyonátruházás esetén vagyonszerzési illetéket kell fizetni (Itv. 1. § (1) bekezdés). A visszterhes vagyonátruházás illetékkötelezettsége a szerződés megkötése napján keletkezik (Itv. 3. § (3) bekezdés). A 2012. december 31. napjáig hatályban volt Itv. 77/A. § (1) bekezdése előírta, hogy az ingatlan tulajdonjogának visszterhes vagyonátruházási illeték alá eső szerzése után a fizetésre kötelezett a bejelentett érték alapulvételével illetékelőleget köteles fizetni. Ha a törvény külön szabályt nem állapít meg, az illetékelőlegre a vagyonszerzési illetékekre vonatkozó rendelkezések az irányadók, mely kötelezettség abban az esetben is fennáll, ha a vételár teljes kiegyenlítését megelőzően az eladó a tulajdonjogát fenntartja. Az adóhatóság e jogi szabályozást alkalmazva szabta ki a felperes vagyonszerzési ügyében az illetékelőleget 2008. június 3. napján, mely időpontban a vagyonszerzés még nem következett be, mivel az eladó a tulajdonjogát fenntartotta. Az Itv-nek a vagyonszerzés illetékkiszabásra bejelentésekor (2008. május 23-án) hatályos 77/A. § (5) bekezdése alapján az állami adóhatóság a megfizetett illetékelőleget 30 napon belül hivatalból visszatéríti, ha az illeték-visszatérítés (80. §) feltételei fennállnak. Azoktól az esetektől eltekintve, amelyekben az illetéket e törvény egyéb rendelkezése alapján kell törölni vagy visszatéríteni, a kiszabott, de még meg nem fizetett illeték törlésének, illetőleg a megfizetett illeték visszatérítésének - hivatalból, vagy a fizetésre kötelezett, illetve jogutódja kérelmére van helye - többek között - abban az esetben is, ha a jogügyletet a felek közös megegyezéssel, az eredeti állapot helyreállításával megszüntetik vagy az erre jogosult a jogügylettől eláll és ezt ingatlan esetén az ingatlanügyi hatóság határozata igazolja, más esetben a közös megegyezésről, illetve az elállásról szóló okirattal igazolják (Itv. 80. § (1) bekezdés c) pontja). A meg nem fizetett illeték bármikor törölhető, a megfizetett illeték a megfizetést követő öt éven belül téríthető vissza (It. 79. § (2) bekezdés).
[17]	Az Itv. 77/A. §-a felperes illetékelőleg visszatérítés iránti kérelmének előterjesztését megelőzően, 2013. január 1. napjával hatályát vesztette és a 79. § (2) bekezdése helyébe az a rendelkezés lépett, hogy „ Az adózás rendjéről szóló törvény elévülésére vonatkozó szabályait kell alkalmazni meg nem fizetett illeték törlésére és a megfizetett illeték visszatérítésére irányuló kérelem benyújtásának   vagy a meg nem fizetett illeték hivatalból törlésének, és a megfizetett illeték hivatalból történő visszafizetésének határideje tekintetében.”
[18]	A módosító rendelkezések alkalmazásának idejét és módját a Mód. tv. 204. §-ával beiktatott Itv. 99/F. § (1) bekezdése határozza meg akként, hogy e törvény Mód. tv-vel megállapított rendelkezéseit, így többek között a 79. § (2) bekezdését a 2013. január 1-jét követően illetékkiszabásra bemutatott vagy más módon az állami adóhatóság tudomására jutott vagyonszerzési ügyben, illetve kezdeményezett eljárásban kell alkalmazni. 
[19]	A felülvizsgálati kérelemben az alkalmazandó jog kapcsán kifejtett felperesi érvelésre figyelemmel a Kúria az alábbiakra mutat rá:
[20]	Az Itv. fentebb idézett 99/F. § (1) bekezdése értelmezése során figyelemmel kell lenni az Itv. 97. § (1) bekezdésének hatályba léptető rendelkezésére, mivel azok szövegezése teljesen megegyezik. Mindkét hatályba léptető rendelkezésben kifejezésre juttatta a jogalkotó, hogy az Itv. két illetéknemet különböztet meg, a vagyonszerzési (öröklési, ajándékozási, visszterhes vagyonátruházási) és az eljárási (közigazgatási hatóság és bírósági eljárás) illetéket (Itv. 1. § (1) bekezdés), erre figyelemmel illetéknemenként ad szabályozást az alkalmazandó jogra. Az Itv. 97. § (1) bekezdése és 99/F. § (1) bekezdésének hatályba léptető rendelkezéseinek első fordulata („illetékkiszabással bejelentett vagy más módon az adóhatóság tudomására jutott vagyonszerzési ügyekben”) a vagyonszerzési ügyekre, még a második fordulata („kezdeményezett eljárásban”) az eljárási illetékügyekre vonatkozik. Így foglalt állást a Kúria az Itv. 70. § (1) bekezdését érintő módosító rendelkezés hatályba léptető rendelkezésének alkalmazhatóságával kapcsolatos illetékügyben meghozott Kfv.V.35.772/2011/5. számú ítéletében. is.
[21]	Az alkalmazandó jog meghatározása körében tehát fő szabályként rögzíthető, hogy vagyonszerzési ügyekben a vagyonszerzésnek illetékkiszabásra bejelentés folytán vagy más módon az adóhatóság tudomására jutásának időpontjában hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni. Jelen ügy tényállása ismeretében az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg, hogy a felperesnek a megfizetett illetékelőleg visszatérítése iránti kérelme visszterhes vagyonátruházási illeték kötelezettség alá eső vagyonszerzéséhez kapcsolódik, ezért ügyében az alkalmazandó jog meghatározása során az illeték kiszabásra bejelentés időpontja az irányadó, attól függetlenül, hogy az illetékelőleg visszatérítés iránti eljárást mely időpontban kezdeményezte. 
[22]	Figyelemmel arra, hogy a felperes vagyonszerzését illetékkiszabásra 2008. május 23-án jelentette be, az adóhatóságnak az Itv. ezen időpontban hatályos rendelkezései alapján kellett eljárnia a 2014. június 5-én kezdeményezett illetékelőleg visszatérítése iránti eljárásban. 
[23]	E körben irreleváns az felperesi hivatkozás, hogy a visszatérítés iránti kérelem benyújtására az eljárást megelőzően nem volt jogszerű lehetősége. Az Itv. 99/F. §-(1) bekezdése ugyanis nem biztosítja a 2013. január 1. napjától hatályos rendelkezések alkalmazhatóságát a megelőző időpontban keletkezett vagyonszerzési ügyekben és teljes körűen szabályozza azt, hogy  a 2013. január 1. napjától hatályos 79. § (2) bekezdését mely illetékügyekben kell alkalmazni. 
[24]	Erre tekintettel nem foghat helyt az a felperesi érvelés, hogy az Itv. 99/F. § (1) bekezdésének értelmezése körében a Jat. 15. § (1) bekezdésének kisegítő szabályára is figyelemmel kell lenni, miután nem az dönti el az alkalmazandó jogot, hogy a jogszabály-módosítás eljárási vagy anyagi jogi szabályokat tartalmazó rendelkezésre vonatkozik, hanem egyedül az illeték jellege számít. 
[25]	A Jat. 15. §-a, mint kisegítő szabály alkalmazása csak akkor jöhet szóba, ha „jogszabály eltérően nem rendelkezik”. Jelen ügyben a Mód. tv hatályba léptető rendelkezésének törvénybe foglalása is megtörtént az Itv. 99/F. § (1) bekezdésének beiktatásával. Az illetékelőleg visszatérítése iránti kérelem elbírálására irányuló eljárás jellegét tekintve vagyonszerzési illetékügyhöz kapcsolódó eljárás függetlenül attól, hogy az illetékelőleg kiszabására és az illetékelőleg visszatérítésére két külön adóigazgatási eljárásban kerülhet sor.
[26]	A Kúria nem osztja azon felperesi okfejtést sem, hogy amennyiben az illetékelőleg visszatérítése iránti ügyében az illetékelőleg kiszabásának időpontjában hatályos rendelkezéseket kellene alkalmazni akkor is helye lett volna a megfizetett illetékelőleg visszatérítésének az Itv. 77/A. § (5) bekezdésének speciális rendelkezése alapján. A jogerős ítélet ennek kapcsán helytállóan rögzítette, hogy az illetékelőleg visszatérítésére is csak a megfizetéstől számított 5 éven belül van törvényi lehetőség az Itv. 77/A. § (1) bekezdésének második mondatából fakadóan, amely az illetékelőlegre az illetékre vonatkozó szabályok alkalmazását rendeli, ha a törvény külön szabályt nem állapít meg. 
[27]	A meg nem fizetett illetékelőleg törlésére és a megfizetett illetékelőleg visszatérítésére vonatkozó Itv. 77/A. § (5) bekezdése mindössze annyiban tekinthető speciális szabálynak, hogy az illetékelőleg visszatérítésére az adóhatóság nem csak kérelemre, hanem hivatalból is köteles intézkedni, ha a visszatérítés az Itv. 80. §-ában foglalt feltételei bekövetkeztek. Minderre nem határidő nélkül kerülhet sor, mert a felhívott rendelkezés sem az Itv. 79. § (2) bekezdésétől eltérő határidőt, sem olyan rendelkezést nem ír elő, hogy az illetékelőleg hivatalból bármikor visszatéríthető. 
[28]	Ezzel szemben az Itv. illetékkiszabásra bejelentéskor hatályos 79. § (2) bekezdésének „a megfizetéstől számított öt éven belül téríthető vissza” fordulata a megfizetett illeték visszatérítését határidőhöz kötötte, mely határidő irányadó az illetékelőleg visszatérítése iránti eljárásokban is az Itv. 77/A. § (1) bekezdés második mondatának utaló szabálya alapján. 
[29]	Abból, hogy az illetékelőleg visszatérítésének határidejére vonatkozóan nem teljes körű a szabályozás, nem vonható le olyan következtetés, miszerint a megfizetett illetékelőleg bármikor visszatéríthető, ha a vagyonszerzés nem következett be. Az ezzel ellentétes felperesi okfejtés alátámasztására nem alkalmas a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott Legfelsőbb Bíróság KGD.2006.40. szám alatt közzétett eseti döntése, mert a két ügy tényállása nem azonos. Az alperes jelen ügyben kizárólag arra alapítottan tagadta meg a megfizetett illetékelőleg visszatérítését, hogy arra a befizetéstől számított öt éven túl nincs jogi lehetőség még abban az esetben sem, ha a visszatérítésnek az Itv. 80. § (1) bekezdése szerinti feltételei fennállnak, azaz ha a vagyonszerzés akár időlegesen sem következett be. Kétségtelen tény, hogy a felperest az eladó jogügylettől történő elállása folytán hátrány érte azáltal, hogy vagyonszerzése véglegesen meghiúsult. E körülmény azonban mérlegelés tárgyát nem képezhette az adóhatósági eljárásban az Itv. 79. § (2) bekezdésének kógens rendelkezésének alkalmazása során.
[30]	A fentiekre figyelemmel a Kúria a jogerős ítéletet, mely a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályokat nem sértette meg, a Pp. 275. § (3) bekezdése alapulvételével hatályában fenntartotta. 

A döntés elvi tartalma

[31]	Az Itv. 97. § (1) bekezdése és 99/F. §-ának együttes értelmezéséből fakadóan a vagyonszerzési ügyekben és így a vagyonszerzési illetékkel kapcsolatos eljárásokban is - fő szabály szerint - a vagyonszerzésnek illetékkiszabásra bejelentése folytán vagy más módon az adóhatóság tudomására jutásának időpontjában hatályos Itv. rendelkezéseket kell alkalmazni. Az Itv. 80.§ (1) bekezdésére alapítottan benyújtott illetékelőleg visszatérítése iránti kérelem elbírálására irányuló eljárás is vagyonszerzési illetékügyhöz kapcsolódó eljárás, mely eljárásban a megfizetett illetékelőleg visszatérítésének az Itv. 2013. január 1. napjáig hatályban volt 77/F. § (1) bekezdésére figyelemmel a bejelentés időpontjában hatályos 79. § (2) bekezdésében írtak szerint, a megfizetést követő 5 éven belül van helye. 

Záró rész

[32]	A Kúria a Pp. 274. § (1) bekezdés alkalmazásával a felperes kérelemére az ügyet tárgyaláson bírálta el. 
[33]	A Kúria a felperest a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése mentén kötelezte az alperes felülvizsgálati perköltsége megfizetésére.
[34]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték viseléséről és mértékéről a Kúria az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése és a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján rendelkezett. 

, 2016. június 8. 

Dr. Sperka Kálmán s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s.k. előadó bíró, Dr. Sugár Tamás s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:
tisztviselő