A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: 	Kfv.V.35.545/2015/9. szám
A tanács tagjai: 	 Dr. Lomnici Zoltán a tanács elnöke
	 Dr. Kárpáti Magdolna előadó bíró
                             Dr. Kurucz Krisztina  bíró

A felperes: 	felperes neve

A felperes képviselője:  Bagdi Ügyvédi Iroda
	 (ügyintéző: dr. Bagdi László ügyvéd, 

Az alperes: 	Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága, mint a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél- alföldi Regionális Adó Főigazgatóságának jogutódja

Az alperes képviselője:  Daniné dr. Égető Mária   jogtanácsos
 
A per tárgya: fémkereskedelmi bírság ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes 

Az elsőfokú bíróság határozatának száma: Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2015. március 25. napján kelt 4.K.27.327/2014/7. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.K.27.327/2014/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 15 napon belül 100.000 (azaz egyszázezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 3.487.700 (azaz hárommillió-négyszáznyolcvanhétezer-hétszáz) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Ez ellen az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	Az első fokú adóhatóság kötelezte a felperest 37.311.750 Ft fémkereskedelmi bírság megfizetésére. Határozatának megállapítása szerint a felperes a megvásárolt 117.830 kg acél, és 26.170 kg reve fémhulladék beszerzésekor nem állította ki az egyes fémek begyűjtésével és értékesítésével összefüggő visszaélések visszaszorításáról szóló 2009. évi LXI. törvény (Fémtv.) 4. § (2) bekezdése és a Fémtv. végrehajtásáról szóló 312/2009. (XII.28.) Korm.rendelet  (Vhr.) 21. §-a és 5. számú melléklete szerinti írásbeli megállapodásokat, ezért a bírságot a Fémtv. 11. § (4) bekezdés a) pontja alapján szabta ki. A felperes a beszerzett fémet 10 esetben nem vezette be a Fémtv. 5. § (1) és (2) bekezdései, a Vhr. 19-20. §-ai szerinti nyilvántartásaiba, nem szolgáltatott adatokat a vámhatóság számára, ezért a Fémtv. 11. § (5) bekezdés a) pontjára alapítottan sújtotta 340.000 Ft fémkereskedelmi bírsággal. A felperes a szállításokról 13 esetben nem állította ki a Fémtv. 4. § (8) bekezdése és a Vhr. 24.§-a szerinti anyagkísérő okmányt, ezért az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 172. § (2) bekezdésének alkalmazásával szabta ki a 260.000 Ft mulasztási bírságot. Az alperes a 1753-1/2012.számú határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyta.
[2]	A felperes keresete alapján eljárt bíróság az 5.K.26.865/2013/20/4. számú ítéletében az alperes  1753-1/2012.számú határozatát az elsőfokú határozatra is kiterjedően, hatályon kívül helyezte és az elsőfokú közigazgatási szervet új eljárásra kötelezte. Ítéletének megállapítása szerint az elsőfokú hatóság nem a hatályos jogszabályoknak megfelelően járt el, mert a fémkereskedelmi bírságnál a készlet és a nyilvántartás szerinti pontatlan mennyiséget vette számba és elmulasztotta a Vhr. 17. §-a szerinti tételes felmérést.  Pontatlan az ár meghatározása is, mert a jogszabály nem más kereskedőktől származó, ezek közül is a magasabb ár figyelembe vételét írja elő, hanem a piaci értékről szól, amelynek megállapításánál az új eljárás során a szélesebb gazdasági környezet számadataira kell támaszkodni.
[3]	Az alperes felülvizsgálati kérelme alapján eljárt Kúria a Kfv.I.35.473/2013/9. számú ítéletében az elsőfokú bíróság 5.K.26.865/2013/20/4. számú ítéletét - részben eltérő indokolással - hatályában fenntartotta. Az volt a jogi álláspontja, hogy „a tételes ellenőrzés lefolytatása vagy elmaradása nem áll oksági kapcsolatban a bírság mennyiségi alapjának meghatározásával. Az alperes helytállóan határozta meg a bírság alapját a felperes nyilvántartásaiban szereplő, írásbeli megállapodással alá nem támasztott szállítólevelek szerinti mennyiségben". A fémigazgatási bírság kiszabására nem a tárolóban lévő mennyiség és készletnyilvántartás közötti eltérés adott alapot, hanem az írásbeli megállapodás hiánya és a Fémtv. 4. § (2) bekezdése, és (7) bekezdés c) pontja. Az alperes felülvizsgálati kérelmében alaptalanul vitatta az alkalmazandó ár meghatározása kapcsán kifejtett elsőfokú ítéleti álláspontot, amely helytállóan állapította meg, hogy a bírság kiszabása során is szükséges valamennyi típus önálló tételként való alkalmazása. Az alperes a fémkereskedelemről szóló 2013. évi CXL. törvény (új Fémtv.) rendszerének megfelelő nyilvántartásokat „még nem használhat fel, a fémkereskedőktől származó adatokon nyugvó országos átlagár kimunkálásának azonban nincs akadálya. „Az új eljárás során nemcsak a fémhulladék, hanem valamennyi, a szállítóleveleken szereplő hulladék piaci értékét meg kell határozni, be kell mutatni annak kimunkálását, nem lehet azt a leegyszerűsített megoldást alkalmazni, amelyről az elsőfokú közigazgatási határozat 6. oldal negyedik bekezdése tanúskodik". Rögzítette a Kúria ítélete azt is, hogy az új eljárás „nem érinti sem a nyilvántartás valótlan adattartalmával összefüggésben kiszabott bírságot, sem a mulasztási bírságot". 
[4]	A bíróság által elrendelt új eljárás eredményeként hozott határozatban az elsőfokú hatóság a felperest kötelezte 34.877.715 Ft fémkereskedelmi bírság megfizetésére, a szállítólevelek szerinti 25.180 kg acélforgács, 92.650 kg acélhulladék és 26.170 kg reve fémhulladék írásbeli megállapodás nélküli beszerzése miatt, a Fémtv. 15. § (2) bekezdés b) pontja és (4) bekezdésének a) pontja alapján. A Fémtv. 11. § (5) bekezdés a) pontja alapján 340.000 Ft fémkereskedelmi bírságot szabott ki a 10 esetben megvalósult nyilvántartás vezetési kötelezett elmulasztása miatt, és 260.000 Ft mulasztási bírságot a fémkereskedelmi engedélyes köteles anyag 13 esetben anyagkísérő okmány nélküli elszállításáért a Fémtv. 4. § (8) bekezdése, a Vhr. 24. §-a és az Art. 172. § (2) bekezdése alapján. Határozatának indokolásában a szállítólevelek alapján külön kimunkálta az acélforgács fémhulladék, az acélfém hulladék és a reve fémhulladék tekintetében beszerzett mennyiséget. A megkeresett fémkereskedők átvételi árai alapján, minőség szerinti bontást követően, számított átlag alapján munkálta ki a piaci értéket. 
[5]	A felperes fellebbezése alapján eljárt alperes 2014. október 13. napján kelt határozatában helybenhagyta az új eljárásban hozott elsőfokú határozatot. Jogi álláspontja szerint az elsőfokú hatóság érdemi döntését a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.)  109. § (4) bekezdésének és a Kúria ítéletének megfelelően hozta meg. Helyesen jelölte meg a döntése alapjául szolgáló jogszabályokat és a jogkövetkezményeket is a törvényi előírásoknak megfelelően alkalmazta.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[6]	A felperes elsődlegesen az alperes határozatának hatályon kívül helyezését, vagy hatályon kívül helyezése mellett az alperes új eljárásra kötelezését kérte. 
[7]	Az alperes ellenkérelmében a felperes keresetének elutasítását kérte.

A jogerős elsőfokú ítélet

[8]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. Jogi álláspontja a következő volt: 
[9]	A bíróság által elrendelt új eljárás során, a Ket. 109. § (4) bekezdése szerinti szabályozás miatt, már nem képezhette vizsgálat tárgyát, hogy a felperes terhére megállapítható-e a fémkereskedelmi bírság kiszabását megalapozó jogsértés. A Kúria ítéletében a bírság mennyiségi alapját érintően is egyértelműen rögzítette, hogy ezt az alperes helytállóan határozta meg a felperes nyilvántartásaiban szereplő, írásbeli megállapodással alá nem támasztott szállítólevelek szerinti mennyiségben.
[10]hivatkozott a felperes arra, hogy az új eljárást már az új Fémtv. hatálya alá tartozóként kellett lefolytatni, de az elsőfokú hatóság nem hagyta figyelmen kívül az új Fémtv. rendelkezéseit. Határozatának 5. oldala részletesen tartalmazza azokat a törvényhelyeket, amelyek alapján a felperes cselekménye a hatályos szabályok szerint is fémkereskedelmi törvénysértésnek minősül és az új Fémtv. 11. § (2) bekezdés c) pontja alapján bírságolás alá esik. A bírság mértéke a régi Fémtv. 11. § (4) bekezdés a) pontja és az új Fémtv. 11. § (3) bekezdés c) pontja alapján egyaránt a jogsértéssel érintett fémkereskedelmi engedélyköteles anyag piaci értéke. Az új Fémtv. 11. § (4) bekezdés b) pontja alapján a bírság mértéke a (3) bekezdéstől eltérően a (2) bekezdés a), b) és c) pontja esetén, ha jogsértéssel érintett fémkereskedelmi engedélyköteles anyag mennyisége nem állapítható meg, 100.000 Ft-tól 1.000.000 Ft-ig terjedhet. Az alperes azonban a bírság kiszabása körében a megismételt eljárásban nem sérthette meg az új Fémtv. 11. § (4) bekezdés b) pontját, mert a Kúria ítéleti döntése e vonatkozásban kötötte. Nem térhetett el a Kúria iránymutatásától, mely szerint a bírság alapjául szolgáló mennyiséget a szállítólevelek alapján kell meghatározni. Tekintettel arra, hogy a bírságolás kapcsán csak azt vizsgálhatta, hogy az alperes betartotta-e a Kúria ítéletét a felperes már nem hivatkozhat olyan jogszabálysértésre, amit korábban elmulasztott, vagy amit korábban a bíróság nem fogadott el. 
[11]	Az alperes nem sértette meg az új Vhr. 17. § (3)-(7) bekezdéseit sem, mert a bírságolás alapját nem a készlet bevallás és a nyilvántartás adatai közötti eltérés alapozta meg. A Kúria döntéséből következően nem volt szükség készlet ellenőrzésre, a beszerzett mennyiség a felperes és az eladó által rendelkezésre bocsátott szállítólevelek és mérlegjegyek alapján mérlegelés nélkül is kétséget kizáróan megállapítható volt. A szállítóleveleken, a felperesi érveléssel ellentétben, nem csak becsült adatok kerültek feltüntetésre. A 5.K.26.865/2013. szám alatt folyamatban volt perben maga a felperes hivatkozott arra, hogy rendelkezett szállítólevelekkel és mérlegelési jegyekkel, amelyek igazolták az anyag származását, súlyát, jellegét, és a szállítóleveleken feltüntetett mennyiség után fizette ki a vételárat. Az új eljárás eredményeként hozott határozatok nem sértik a felperes által megjelölt az új Vhr. törvényhelyeit és az új Fémtv. 11. § (4) bekezdés b) pontjának megsértése sem állapítható meg, hiszen ez a törvényhely arra az esetre rendeli el alkalmazni a 100.000 Ft-tól 1.000.000 Ft-ig terjedő bírságot, amikor a jogsértéssel érintett anyagmennyisége nem állapítható meg. Jelen ügyben azonban a bírságolás alá eső mennyiség alapdokumentumaiként a Kúria elfogadta a szállítóleveleket, és a reve piaci árának megállapítása során sem történt törvénysértés.
[12]	A bíróság által elrendelt új eljárásban a hatóság az új Fémtv. vonatkozó előírásainak figyelembe vételével járt el, kivéve a bírság mértékének meghatározását. Ennek során azonban a felperesre kedvezőbb régi Fémtv. szabályait alkalmazta, tehát figyelemmel volt a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. évi törvény 2. § (2) bekezdésére.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[13]	A felperes felülvizsgálati kérelmében a 4.K.27.327/2014/7. számú ítélet hatályon kívül helyezését kérte. Azzal érvelt, hogy a jogerős ítélet nem felel meg az új Fémtv. 11. § (1) bekezdésének, 11. § (2) bekezdés c) pontjának, 11. § (4) bekezdés b) pontjának, a 443/2013. (XI.27.) Kormr.  15. § (1) bekezdés a) pontjának, 17. § (1) bekezdésének, 17. § (3) bekezdésének, 17. § (4) bekezdés a) és b) pontjainak, továbbá 17. § (7) bekezdésének és a Ket. 109. § (4) bekezdésének.  Kifejtette, hogy a Kúria ítélete hatálytalan jogszabályi rendelkezéseken alapul, a keresettel támadott határozatok nem felelnek meg az új Fémtv. 15. § (4) bekezdésének, az érdemi döntéseket nem a Fémtv. szerint kellett volna meghozni. Az elsőfokú bíróság nem észlelte, hogy a bírság kiszabására adminisztratív mennyiség megállapítása alapján került sor, és az alperes jogsértően járt el akkor, amikor nem végezte el a tételes mérést, az anyagok nemenkénti fizikai elkülönítését.
[14]	Az alperes ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. 

A Kúria döntése és jogi indokai

[15]	A felülvizsgálati eljárásban, rendkívüli jogorvoslati jellege miatt, nem kerülhet sor bizonyítás felvételére, a bizonyítékok ismételt egybevetésére, felülmérlegelésre, a Kúria a  Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 275. §-a értelmében a felülvizsgálati  kérelem által vitatott körben a rendelkezésére álló iratok alapján dönthet ( BH.200.29., BH2012.179.). 
[16]	A felülvizsgálati kérelmet a Pp. 272. § (1) bekezdése szerinti szabályozásból következően kizárólag az előterjesztésére nyitva álló határidőn belül lehet kiegészíteni, megváltoztatását pedig a Pp. 273. §-ának (5) bekezdése tilalmazza. A felülvizsgálati,  rendkívüli jogorvoslati eljárásban, továbbá kötelező a jogi képviselet a Pp. 73/A. §  (1) bekezdésének a) pontja értelmében, így az előzőekben megjelölt jogszabályi rendelkezésekre figyelemmel a Kúria érdemben nem vizsgálta meg a  felülvizsgálati kérelem benyújtására nyitva álló határidőn túl felperes által jogi képviselő ellenjegyzése nélkül előterjesztett  beadványt.
[17]	A Ket. 109. § (4) bekezdése értelmében a közigazgatási hatóságot köti a közigazgatási ügyekben eljáró bíróság jogerős határozatának rendelkező része és indokolása. A megismételt eljárás és a döntéshozatal során ennek megfelelően kell eljárnia.  Az a megismételt eljárásban hozott határozat, amely megfelel a jogerős bírói ítélet rendelkező részében és iránymutatásában foglaltaknak, jogszerű. A bírósági felülvizsgálat megismételt eljárás eredményeként hozott határozatok esetében, ahogyan erre az elsőfokú bíróság helytállóan rámutatott, kizárólag arra terjedhet ki, hogy a jogerős másodfokú közigazgatási határozat megfelel-e vagy sem a jogerős ítéletben foglaltaknak (KGD2010.166., KGD2013.194., KGD2014.138., KGD2014.210.).  A megismételt eljárás eredményeként hozott közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata során nem hozhatók fel olyan új adatok, tények, körülmények, bizonyítékok, jogcímek, kifogások, amelyek az alapeljárás során nem kerültek előterjesztésre (KGD2010.64., BH2009.31.). Rámutat e körben a Kúria még arra is, hogy a megismételt eljárásban hozott határozatok bírósági felülvizsgálatakor az alapperben már elbírált adatokra, tényekre, jogcímekre ismételten nem lehet hivatkozni, nem lehet vitatni olyan tény és jogkérdéseket, amelyek tárgyában a Kúria a megismételt eljárást megelőzően ítéletében már érdemi döntést hozott. Az elsőfokú bíróság az előzőekben részletezettek miatt jogszerűen járt el akkor, amikor azt vizsgálta, hogy az alperes jelen ügyben keresettel támadott határozata összhangban áll-e vagy sem a Kúria ítéletével, eleget tett-e a közigazgatási szerv a részére adott iránymutatásnak, amelytől a kogens (kötelezően alkalmazandó) jogszabályi rendelkezésekre figyelemmel nem térhetett el. 
[18]	A megismételt eljárásban a Kúria ítéletéből következően a közigazgatási hatóságnak kizárólag a bírság alapjául szolgáló szállítólevelek alapján megállapított mennyiség piaci árát kellett meghatároznia a Fémtv.-ben lefektetett elvek figyelembe vételével, a fémkereskedőktől származó adatokon nyugvó átlagár kimunkálásával, az új Fémtv. szerinti nyilvántartásokat nem használhatta fel. E jogszabályi követelményeknek az alperes határozata megfelel, ezt az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg. Az országos átlagár figyelembe vételével, fémhulladék típusonként határozta meg a fémhulladékok piaci értékét. A jogerős ítélet iratszerűen tartalmazza, hogy a hatóság nem hagyta figyelmen kívül a megismételt eljárásban az új Fémtv. előírásait, mivel az elsőfokú határozat 5. oldalán ismertette mindazokat a jogszabályi rendelkezéseket, amelyek értelmében a felperes eljárása az új Fémtv. szerint is fémkereskedelmi törvénysértésnek minősül. Az elsőfokú bíróság indokát adta annak is, hogy miért nem fogadható  a felperesnek az új Fémtv. 11. § (4) bekezdés b) pontjára, és az új Bhr. 17. § (3) bekezdésére és (4) bekezdés a) pontjára alapított érvelése, ezt a jogi álláspontot a Kúria teljes körűen osztja, így nem kívánja megismételni.
[19]	A Kúria az előzőekben részletezettekre figyelemmel azt állapította meg, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelem által vitatott körben nem sért eljárási, illetve anyagi jogszabályt, nem áll rendelkezésre semmilyen olyan adat, tény vagy körülmény sem, amely a felperesi kérelem szerinti jogegységi eljárás lefolytatásának szükségességét indokolná, ezért a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[20]	Jogszerűnek kell tekinteni azt a megismételt eljárásban hozott, keresettel támadott közigazgatási határozatot, amely megfelel a megismételt eljárást elrendelő jogerős ítélet rendelkező részében és indokolásában foglaltaknak.

Záró rész

[21]	A pervesztes felperes a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján köteles a felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére.
[22]	A felülvizsgálati eljárási illetékre vonatkozó ítéleti rendelkezés az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdésében és a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdésében foglaltakon alapul.
[23]	A Kúria ítéletét nyilvános tárgyaláson hozta meg.

, 2016. május 5.

. Lomnici Zoltán sk. a tanács elnöke, Dr. Kárpáti Magdolna sk. előadó bíró, Dr. Kurucz Krisztina sk. bíró