A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.V.35.519/2017/3. szám
A tanács tagjai: Dr. Lomnici Zoltán a tanács elnöke
	                Dr. Kurucz Krisztina előadó bíró
                            Dr. Kárpáti Magdolna bíró
	
A felperes: 
A felperes képviselője: Cseri Ügyvédi Iroda, ügyintéző: dr. Cseri András ügyvéd

Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
                   
Az alperes képviselője: dr. Iván Beáta jogtanácsos
                                       
A per tárgya: adóügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes 

Az elsőfokú bíróság határozata: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2017. június 01. napján kelt 6.K.31.049/2016/17. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.31.049/2016/17. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 1.079.000 (azaz egymillió-hetvenkilencezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A „vegyes termékkörű nagykereskedelem" tevékenységi körű felperes a 2011. február havi adóbevallásában levonható adóként szerepeltette a B. I. Kft. (a továbbiakban: számlakibocsátó) néven, takarmány kukorica értékesítéséről kiállított 9 db számla 10.765.954 Ft adótartalmát.
[2]	A Nemzeti Adó- és Vámhivatal Adóigazgatósága (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) a felperesnél 2011. február hónapra általános forgalmi adó (áfa) adónemre végzett bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzésének eredményeként a 2015. július 6. napján kelt határozatával a felperes terhére 10.790.000 Ft adókülönbözetet állapított meg, amelyet jogosulatlan visszaigénylésnek minősített, az összeg kiutalását elutasította, és a felperest 5.395.000 Ft adóbírság megfizetésére kötelezte. 
[3]	A fellebbezés folytán eljárt alperes a 2015. november 12. napján kelt határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta azzal, hogy az adóbírság összegét 8.092.000 Ft-ban határozta meg. 
[4]	Az alperes döntését az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (a továbbiakban: Áfa tv.) 119.§ (1) bekezdés, 120.§ a) pontja, 127.§ (1) bekezdés a) pontja, a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (a továbbiakban: Sztv.) 15.§ (3) bekezdése, 165.§ (2) bekezdése, 166.§ (2) bekezdése, az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 97.§ (4)-(6) bekezdései alapján hozta meg. 
[5]	Indokolása szerint az elsőfokú hatóság a lefolytatott bizonyítási eljárás (a számlakibocsátónál 2010. április 1. - június 30., 2010. október, december, 2011. január 1. - március 31. időszakokra végzett bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzésének adatai, a számlakibocsátó beszállítóinál: az A.  Kft.-nél és a T. A. Kft.-nél végzett, bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzések adatai) eredményeként helytállóan állapította meg, hogy a számlakibocsátó számlái hiteltelen bizonylatok, amelyekre adólevonási jog nem alapítható.
[6]	A revízió bizonyította, hogy a számlákban dokumentált események valótlanok, mert nem a számlakibocsátó teljesített az adózó felé. A számlakibocsátónál a tárgyi feltételek teljes hiánya volt megállapítható (telephellyel, raktárral, gabona szállítására alkalmas járművel nem rendelkezett, saját árukészlete nem volt), a beszállítóinál végzett ellenőrzés olyan bizonyítékot, amely az áru meglétét, eredetét, így a gazdasági esemény számla szerinti megtörténtének megvalósulását igazolta volna, nem tárt fel.
[7]	A felperesnek tudnia kellett, hogy adókijátszásra irányuló számlázási lánc részese, mivel az üzleti partnerét nem ellenőrizte, személyesen nem találkoztak (csak elektronikus úton tartották a kapcsolatot), a számlakibocsátó teljesítésre való képességéről nem győződött meg, az áru eredetét, hogy a számlakibocsátó rendelkezik-e az áru felett, az adózó nem ellenőrizte, ahogyan a gabona mennyiségét és minőségét sem. A felperes a felrakó helyeken nem járt, az árut nem látta, az átadás, átvételt nem kontrollálta, a gazdasági eseménnyel kapcsolatosan dokumentumokat nem csatolt, a számlakibocsátó felrakóhelyekhez való kötődését (bérleti szerződés, tárolási megállapodás) nem vizsgálta. 

A kereseti kérelem

[8]	A felperes keresetében a határozatok hatályon kívül helyezését, illetve a hatóság új eljárásra utasítását kérte. Állította, hogy a valóságban megtörtént gazdasági események alapján jogszerűen gyakorolta adózói jogait. 

Az elsőfokú határozat

[9]	Az elsőfokú bíróság jogerős ítéletével a keresetet elutasította. 
[10]	Indokolása szerint a hatóság eljárási és anyagi jogszabálysértés nélkül meghozott határozata jogszerű. Az adózó gondos magatartásával tudta vagy tudhatta volna, hogy adókijátszást megvalósító ügyletben vesz részt. A hatóság az Art. 170.§ (1) bekezdésében foglaltak alapján az adóbírság összegéről is jogszerűen rendelkezett.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[11]	A felperes felülvizsgálati kérelmében az ítélet hatályon kívül helyezését és keresete teljesítését, illetve az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítását kérte. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság megsértette az Art. 97.§ (4)-(6) bekezdései, 172.§ (21) bekezdése, az Áfa tv. 119.§ (1), (2) bekezdései, 120.§ a) pont rendelkezéseit. Az ítélet kirívóan okszerűtlen és a feltárt tényeknek, körülményeknek ellentmondó megállapításokat tartalmaz. Hivatkozott arra, hogy a számlakibocsátónál található anomáliák a terhére nem eshetnek, megjelölte e körben az Európai Unió Bíróságának (EUB) C-444/12. számú (Hardimpex Kft. ügye) ítéletét. Tévedett az elsőfokú bíróság akkor, amikor arra az álláspontra jutott, hogy a felperes részéről külföldre történt termékértékesítésnek nincs jelentősége a belföldi beszerzéseinek értékelése körében. Tévesen értékelte a perbeli bizonyítását, az adózói tudattartamot. A benyújtott okiratokkal igazolni kívánta, hogy a számlakibocsátó jól prosperáló cég, a gazdasági élet valós szereplője volt. Utalt az EBH 2014.K.14. döntésre és az EUB C-642/11. számú ügyére. Vitatta az adóbírság összegének jogszerűségére vonatkozó rendelkezést is.
[12]	Az alperes érdemi ellenkérelmet nem terjesztett elő.

A Kúria döntése és jogi indokai

[13]	A felülvizsgálati kérelem nem alapos.
[14]	Elsődlegesen kiemeli a Kúria, hogy a jogerős ítélet meghozatalát követően a peres feleknek lehetőségük van rendkívüli jogorvoslat igénybe vételére, ténykérdésben perújítási, jogkérdésben felülvizsgálati kérelmet terjeszthetnek elő. A felülvizsgálati eljárásban a Kúria a jogerős határozatot csak a felülvizsgálati kérelem keretei között, és a megjelölt jogszabályok alapján vizsgálhatta felül (Pp. 272.§ (2) bekezdés, 275.§ (2) bekezdés, BH 2002. 490., KGD 2002. 262.). 
[15]	A továbbiakban rögzíti a Kúria, hogy a bíróság a polgári ügyek körében felmerült jogvitát erre irányuló kérelem esetén bírálja el, feladata a jogvitákban a felek jogainak érvényesítése. A bíróság a felek által előterjesztett kérelmekhez és jognyilatkozatokhoz kötve van (Pp. 2.§ (1) bekezdése, 3.§ (1)-(2) bekezdései), a keresetről a per érdemében ítélettel határoz, az írásbafoglalt ítéletnek tartalmaznia kell az ítélet rendelkező részét és indokolását (Pp. 212.§ (1) bekezdés, 220.§ (1) bekezdés d) pont). Az ítéletben foglalt döntésnek ki kell terjednie a perben érvényesített valamennyi kereseti kérelemre, azonban a döntés nem terjedhet túl a kereseti kérelmen (Pp. 213.§ (1) bekezdés, 215.§).
[16]	A Kúria a közigazgatási határozatok, a kereset, a jogerős ítélet, illetve a felülvizsgálati kérelem összevetése alapján megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a felperes keresetét teljes körűen elbírálta (Pp. 213.§ (1) bekezdés), rendelkezését részletesen megindokolta, a bizonyítékok helyes értékelésével (Pp. 206.§ (1) bekezdés), megfelelő jogértelmezéssel és jogalkalmazással meghozott döntése jogszerű. 
[17]	Az elsőfokú bíróság helytállóan - miután a felperes eljárási jogi és anyagi jogi jogszabálysértésre hivatkozással kérte a határozatok bíróság általi felülvizsgálatát - elsődlegesen a hatóság eljárását vizsgálta (ítélet II. pont: Az adóhatóság bizonyítási kötelezettségével kapcsolatos EUB és Kúriai joggyakorlat, III. pont: A tényállás felderítése) a keresetben foglaltak alapján azzal, hogy a perben a Pp. 164.§  (1) bekezdése alapján a felperesnek kellett azt bizonyítania, miszerint a hatóság eljárási jogszabálysértéseket követett el, amelyek az ügy érdemi elbírálására kihatottak.
[18]	Az elsőfokú bíróság vizsgálta a hatóság bizonyítási eljárását, a beszerzett bizonyítékok értékelését, és a Pp. 221.§ (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelő jogi indokolású, helytálló döntéssel azt állapította meg, hogy felperes az adóhatóság eljárásában az Art.-nek az ügy érdemi elbírálására kiható megsértését, azaz eljárási jogszabálysértést nem bizonyított, amely miatt a határozatok hatályon kívül helyezéséről nem rendelkezhetett. 
[19]	A felperes adózásának anyagi jogi értékelése során alkalmazandó Áfa tv. 120.§-ának a) pontja értelmében, abban a mértékben, amilyen mértékben az adóalany - ilyen minőségében - a terméket, szolgáltatást adóköteles termékértékesítése, szolgáltatásnyújtása érdekében használja, egyéb módon hasznosítja, jogosult arra, hogy az általa fizetendő adóból levonja azt az adót, amelyet termék beszerzéséhez, szolgáltatás igénybevételéhez kapcsolódóan egy másik adóalany - ideértve az Eva. hatálya alá tartozó személyt, szervezetet is - rá áthárított. Az Áfa tv. 127.§-ának (1) bekezdés a) pontja alapján az adólevonási jog gyakorlásának tárgyi feltétele, hogy az adóalany személyes rendelkezésére álljon a 120.§ a) pontjában említett esetben a nevére szóló, az ügylet teljesítését tanúsító számla.
[20]	Az Sztv. 15.§-ának (3) bekezdése alapján a könyvvitelben rögzített és a beszámolóban szereplő tételeknek a valóságban is megtalálhatóknak, bizonyíthatóknak, kívülállók által is megállapíthatóknak kell lenniük /a valódiság elve/. Az Sztv. 166.§-ának (2) bekezdése értelmében a számviteli bizonylat adatainak alakilag és tartalmilag hitelesnek, megbízhatónak és helytállónak kell lennie. 
[21]	Az ellenőrzés folyamán a tényállást, így adózónak az adótörvényekben, jelen ügyben az Áfa tv. 120.§ a) pontjában, 127.§ (1) bekezdés a) pontjában foglaltakat megsértő magatartását az adóhatóság köteles tisztázni és bizonyítani (Art. 97.§ (4) bekezdése), az eljárás során az érintett ügyre vonatkozó tényeket kell figyelembe vennie, minden bizonyítékot súlyának megfelelően kell értékelnie, és döntését valósághű tényállásra alapozhatja (a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól 2004. évi CXL. törvény - a továbbiakban: Ket. - 2.§ (3) bekezdés). A felperesnél lefolytatott ellenőrzés során az adóhatóság bizonyítási eljárás eredményeként azt állapította meg, hogy a számlakibocsátó határozatokban megjelölt számlái nem hiteles bizonylatok, nem nyert bizonyítást, hogy a gazdasági események a számlán szereplő adattartalommal a valóságban megtörténtek volna. A határozatokkal szembeni jogorvoslat (Art. 143.§ (1) bekezdés) közigazgatási perben a felperesnek biztosított volt.
[22]	A bíróság a Pp. XX. fejezetének speciális szabályai alapján közigazgatási perben a felülvizsgálni kért határozatok jogszerűségéről dönt a Pp. 3.§ (1) bekezdése, 121.§ (1) bekezdés c) pontja, 330.§ (2) bekezdése alapján. A felperesnek az általa indított perben a keresetét bizonyítania kellett, az alperes /bizonyítékokon alapuló/ megállapításával szemben azt, hogy az adóhatóság bizonyított tényállása téves, hiányos, és az általa befogadott számlák valós gazdasági esemény hiteles bizonylatai. Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét bizonyítatlansága okán elutasította.  
[23]	A közigazgatási per elsőfokú szakaszában a bíróság a határozatok jogszerű, illetve jogsértő voltáról dönt a kereseti kérelem keretei között (Pp. 213.§, 339.§), a rendkívüli jogorvoslati részben: a felülvizsgálati eljárásban a Kúria a jogerős ítéletet vizsgálja felül a felülvizsgálati kérelem keretein belül (Pp. 270.§), a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján. A felülvizsgálati eljárásban a bizonyítékok felülmérlegelésének, további bizonyítás felvételének nincs helye [Pp. 275.§-ának (1) bekezdése]. 
[24]	Az irányadó anyagi jogi norma (Áfa tv. vonatkozó jogszabályhelyei) értelmezésében nem volt vita a felek között, az elsőfokú bíróságnak tények bizonyítottsága kérdésében kellett döntenie (a gazdasági események a valóságban a számlán feltüntetettek szerint történtek-e meg, amelyekre vonatkozó hatósági megállapítások bizonyítottak-e). A Kúria ezért arról a jogkérdésről határozott, hogy a bizonyítás, a bizonyítékok értékelése körében jogszerű volt-e a jogerős ítélet. Jogszabálysértést a megállapított tényállás iratellenessége, a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen vagy a logika szabályaival ellentétes mérlegelése megalapozhat, ilyen jogsértést azonban a felülvizsgálati kérelem alapján a Kúria nem állapított meg.
[25]	Kiemeli a Kúria, a felperesnek a keresetét bizonyítási eszközökkel bizonyítania kellett, sem a kúriai ítéletekre, sem az EUB joggyakorlatára való hivatkozás nem bizonyítékok előtárása, nem azok részletes ismertetése és nem annak előadása, hogy bizonyító erejüknél fogva mit bizonyítanak. A felperes bizonyítási eszközökkel (Pp. 166.§ (1) bekezdés) a keresetét nem bizonyította, illetve annak bizonyítására alkalmatlan okiratokat tárt elő. 
[26]	Az elsőfokú bíróság a közigazgatási eljárásban lefolytatott bizonyítási eljárást, és az eredményeként meghozott alperesi döntést a kereseti kérelem keretei között, a perben lefolytatott bizonyítási eljárás eredményeként jogszerűnek minősítette. Az ítéletében a Pp. 221.§-ának (1) bekezdése szerint nem iratellenes, pontos tényállást rögzített, részletezte az első- és másodfokú közigazgatási szerv eljárását, a lefolytatott bizonyítási eljárást, a bizonyítékok értékelését, a meghozott döntéseket. A pertörténet sorában ismertette részletesen a felperes keresetét, az alperes ellenkérelmében foglaltakat. A jogi indokolása során ütköztette a tényállási elemeket a jogszabályokkal, vizsgálta a közigazgatási eljárás teljes anyagát, a perben lefolytatott bizonyítási eljárást, részletezte a bizonyítási teherviselést, a Pp. 206.§-ában foglaltaknak megfelelően értékelte a bizonyítékokat és logikusan megindokolta a - Pp. 164.§-ának (1) bekezdésére alapított - keresetet bizonyítottság hiánya okából elutasító döntését. 
[27]	Jogi álláspontját, amely szerint jogszerűen állapította meg az adóhatóság, hogy a számlán feltüntetett adattartalommal nem valósult meg a gazdasági esemény, továbbá, hogy erről a felperes tudott/tudhatott, így a kellő körültekintésére való hivatkozása is alaptalan, okszerűen, közérthetően, a bizonyítékok logikus érvelésével fejtette ki. 
[28]	Rögzíti a Kúria, hogy az alperes határozatában hivatkozott (4., 5. oldalak) a számlakibocsátó egyik beszállítójánál, az A. Kft.-nél lefolytatott ellenőrzésre és annak megállapításaira. A 2016. december 01-jén kelt Kfv.V.35.223/2016/5. számú kúriai ítélet szerint a felperes számlakibocsátójának beszállítója: az A. Kft. 2011. I. negyedévben (amelyben lévő időszak a perbeli vizsgálattal érintett 2011. február hónap) az egyetlen szerződéses partnerétől kukoricát és napraforgót nem vásárolt. A Kúria jogerős ítélettel elbírálta és jogszerűségét megállapította tehát annak a hatósági vizsgálatnak, illetve az eredményeként meghozott határozatoknak, amelyekre (egyebek mellett) az alperes döntését alapította. Bizonyított tényeken és jogerős ítéleten alapul tehát az alperes azon megállapítása (másodfokú határozat 5. oldal), hogy felperesnek a számlakibocsátó nem adott el gabonát, mert azt nem szerzett be.  
[29]	A vizsgálat alá vont időszakban felperesnek a Közösségen belülre történt adómentes gabona értékesítését az alperes nem kapcsolta össze a vitatott számlákkal, mert megállapította, hogy (határozat 3. oldal) „a gabona nem a számlakibocsátótól származott, annak eredete ismeretlen". A felperes sem a közigazgatási eljárásban, sem a perben nem bizonyította, hogy a vizsgált időszakban a számlakibocsátótól szerzett be gabonát és azt értékesítette volna a Közösség területére, ezért hivatkozása a közösségi termékértékesítésére az adólevonási joga jogsértő gyakorlását nem érinti.
[30]	Az EUB C-446/15. számú ítéletének (Signum Alfa Sped Kft. ügye) teljes döntése szerint: „A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az a nemzeti gyakorlat, miszerint az adóhatóság azon okból tagadja meg valamely adóalanytól a számára nyújtott szolgáltatások után fizetendő vagy megfizetett hozzáadottérték-adó levonásához való jogot, hogy nem tekinthetők hitelesnek az e szolgáltatásokra vonatkozó számlák, mivel e számlák kibocsátója nem lehetett az említett szolgáltatások tényleges nyújtója, kivéve ha anélkül, hogy az adóalanytól olyan ellenőrzéseket követelnének meg, amelyeket nem köteles elvégezni, az objektív tényezőkre figyelemmel megállapításra kerül, hogy ezen adóalany tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy az említett szolgáltatások héacsalás részét képezik, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata." 
[31]	Az EUB C-444/12. számú (Hardimpex ügy), a felperes által megjelölt ítélet értelmében: „A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv 168. cikkének a) pontját akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a tagállami adóhatóság megtagadja az adóalanytól azt a jogot, hogy az általa fizetendő hozzáadottérték-adó összegéből levonja a részére teljesített termékértékesítés után általa fizetendő vagy megfizetett adó összegét, arra hivatkozva, hogy az értékesítési lánc részét képező korábbi ügylet a hozzáadottértékadó-előírások szempontjából szabálytalan volt, illetve hogy ezen adóalannyal szemben kifogásolható, hogy nem győződött meg a beszállítója által kibocsátott számlán szereplő termékek eredetéről, anélkül hogy e hatóság jogilag megkövetelt módon bizonyítaná, hogy az adóalany tudott, vagy tudnia kellett volna e szabálytalanságról."
[32]	A Kúria az egységes ítélkezési gyakorlat előmozdítása érdekében az Áfa tv. 120.§ a) pontja értelmezéséről megalkotott 5/2016.(IX. 26.) KMK véleménye szerint:
[33]	1. Ha a számlában szereplő gazdasági esemény nem történt meg, akkor nem kell vizsgálni, hogy a számlabefogadó tudott-e, illetve tudnia kellett volna-e az adókijátszásról, adócsalásról.
[34]	2. Ha a gazdasági esemény megvalósult, de nem a számlában szereplő felek között, akkor - a tényállás függvényében - vizsgálni lehet, hogy a számlabefogadó tudott-e, illetve tudnia kellett volna-e az adókijátszásról, adócsalásról.
[35]	3. Ha a gazdasági esemény a számlában szereplő felek között megvalósult, de a számlakibocsátó (vagy az általa befogadott számla kibocsátója) csalárd magatartást valósított meg, az adóigazgatási eljárásban vizsgálni kell, hogy a számlabefogadó tudott-e, illetve tudnia kellett volna-e az adókijátszásról, adócsalásról.
[36]	Az EUB idézett, továbbá a C-8011. és C-142/11. számú (Mahagében Kft. és Dávid egyesített ügy), a C-324/11. számú (Tóth ügy) ítéleteiben, illetve e KMK véleményben foglaltaknak megfelelően vizsgálta az adóhatóság, és a kereset alapján az elsőfokú bíróság, hogy a számlabefogadó-felperes tudott-e, illetve tudnia kellett volna-e az adókijátszásról. A felperes jogi személy, magatartása - a hatályos nemzeti adójogszabályok (Áfa tv., Art.) szerint - adózói magatartás, amely a perrel érintett számlák vonatkozásában gondatlan és nem kellően körültekintő volt: ismerete az árura, a gazdasági esemény lefolytatására nem volt, ezekre vizsgálatot, ellenőrzést sem folytatott. Az elsőfokú bíróság ítéletében (IV. Felperes tudattartalmának vizsgálata) részletesen elemezte felperes adózói magatartását, és helytállóan állapította meg: az alperes bizonyított tényeken alapulóan igazolta, hogy a felperes tudott, illetve tudhatott az adókijátszásról.
[37]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság jogszerűen döntött az adóbírságról is, amelyet ítélete V. pontjában megfelelően megindokolt.
[38]	Mindezek folytán a Kúria a jogerős ítéletet, amely a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályokat nem sértette meg, a Pp. 275.§-ának (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[39]	Adózói magatartásáért az adózó felelősséggel tartozik.

Záró rész

[40]	Az alperesnek a felülvizsgálati eljárásban költsége nem merült fel, ezért arról a Kúriának határoznia nem kellett. 
[41]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati illeték viseléséről a Kúria az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50.§-ának (1) bekezdése, a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986./VI.26./ IM rendelet 13.§-ának (2) bekezdése alapján rendelkezett.
[42]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274.§ (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

, 2017. október 26.

. Lomnici Zoltán sk. a tanács elnöke, Dr. Kurucz Krisztina sk. előadó bíró, Dr. Kárpáti Magdolna sk. bíró