A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: 	Kfv.IV.35.489/2018/7.

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró,
. Horváth Tamás bíró 	
	
A felperes: felperes neve

A felperes képviselője: Prokopovitsch Ügyvédi Iroda
                                    
		  eljáró ügyvéd: Dr. Prokopovitsch LászlóTivadar)
	
Az alperes: alperes neve

Az alperes képviselője: Dr. Kovács KondÜgyvédi Iroda
                                   
		    eljáró ügyvéd: dr. Kovács Kond)
	
A per tárgya: területalapú támogatás iránti ügyben hozott határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 23.K.30.818/2018/6. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 23.K.30.818/2018/6. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperes részére 30 000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;

- kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
	I n d o k o l á s
	A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes 2013. évi egységes területalapú (SAPS) támogatás iránti kérelmének a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kirendeltsége (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) részben helyt adott. A fellebbezés folytán eljáró Földművelésügyi Minisztérium (a továbbiakban: jogelőd alperes) az elsőfokú határozatot megsemmisítette és az elsőfokú hatóságot új eljárás lefolytatására utasította az indokolási kötelezettsége megsértése miatt.

[2]	A felperes a megismételt eljárásban 2013. június 2-án egységes kérelem módosítást nyújtott be, melyben igénylését 177,49 ha-ról 180,1 ha-ra változtatta. Az elsőfokú hatóság a felperest adategyeztetésre szólította fel többek között az F9F78Ú11 azonosítóval ellátott fizikai blokkban elhelyezkedő 81. sorszámú tábla vonatkozásában, melyet követően is fenntartotta a felperes a kérelemben igényelt 3,2 ha területnagyságot. Az adategyeztetést követően fennálló túligénylés miatt az elsőfokú hatóság 2014. február 28-án helyszíni ellenőrzést végzett az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból, valamint a központi költségvetésből finanszírozott egyes támogatások 2013. évi igénybevételével kapcsolatos egységes eljárási szabályokról szóló 22/2013. (IV. 8.) VM rendelet (a továbbiakban: Eljárási rendelet) 15. § (6) bekezdésének b) pontja alapján. Az eljáró ellenőr területmérést nem hajtott végre, mert a túligénylésben érintett parcellák fizikailag nem különültek el. A felperes a jegyzőkönyvben írásban nyilatkozott arról, hogy a földhasználók között birtokvita van, ezért a földhasználati lapok adatait vitatja. Az ellenőrzésről felvett jegyzőkönyvet a felperes a helyszínen aláírásával látta el. Az elsőfokú hatóság a jogszerű földhasználati vizsgálat során megállapította, hogy a felperest a 81. táblára fedő A., külterület .../13 helyrajzi számú ingatlan tekintetében 2012. február 28-tól 3,7 ha nagyságú területen földhasználóként bejegyezték, mely tényt figyelembe vette, de a túligénylést a helyszíni ellenőrzés lefolytatásával sem sikerült feloldania. Ennek okán a jogvitában érintettek által igényelt területeket a hatóság az Eljárási rendelet 15. § és 16. § (3) bekezdése alapján arányosan csökkentette.

[3]	A fentiek alapján az elsőfokú hatóság a felperes támogatás iránti kérelmének 2015. december 28-án kelt 1754484249 azonosító számú határozatával részben helyt adott és részére 11. 711.055 Ft támogatási összeget állapított meg. A határozat indokolása szerint a 81. táblán túligénylés történt, így az Eljárási rendelet 16. § (3) bekezdése szerint a referenciaterületet meghaladó terület minden érintett kérelem esetében jogosulatlan igénylésnek minősül. A túligénylés mértéke 1,44%-os, melynek arányában a referenciaterületen belüli támogatási igényben megjelölt területet csökkenteni kellett az Eljárási rendelet 15. § (4) bekezdés a) pontja alapján.

[4]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2016. április 11-én meghozott MVHF/1977- 1/2016. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Megállapította, hogy az elsőfokú hatóság jogszerűen csökkentette a támogatást, mert a túligénylésben érintett ügyfelek egyike sem igazolta az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésének megfelelően a jogosultságát, a kérelmeket együttesen nem helyesbítették, valamint a jogvita elbírálására irányuló eljárás megindítását sem igazolták. Utalt arra, hogy az ellenőrzés során felvett jegyzőkönyv nem tartalmazott a felperesre nézve terhelő megállapításokat, ezért a hatóságot kézbesítési kötelezettség nem terhelte a mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény (a továbbiakban: Eljárási tv.) 52. § (6) bekezdése alapján. Hangsúlyozta, hogy a jogszerű földhasználat önmagában nem biztosítja a támogatásra való jogosultságot. Amennyiben az igényelt terület és az ellenőrzés során megállapított terület különbsége 2 ha-nál nagyobb, de kisebb, mint a megállapított terület 20%-a, kötelezően alkalmazandó a 73/2009/EK rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1122/2009/EK bizottsági rendelet (a továbbiakban:1122/2009/EK bizottsági rendelet)  58. cikk (1) bekezdésében foglalt jogkövetkezmény.

	A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[5]	A felperes az alperesi határozat bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte. Keresetében előadta, hogy a 2014. február 28-án tartott helyszíni szemlén nem vett részt, észrevétellel nem élt, ezért sérelmezte, hogy a hatóság a helyszíni szemléről készült jegyzőkönyvet részére nem kézbesítette. Álláspontja szerint a határozat indokolása hiányos, így a hatóság megsértette a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 72. § (1) bekezdés ea) pontját. Állította, hogy a tulajdonjog alapján hasznosított területnagyság 3,61 ha, melyre földhasználati jogosultsággal rendelkezik.

[6]	Az alperes érdemi nyilatkozatában fenntartotta a határozatban foglalt álláspontját és a kereset elutasítását kérte.
	Az elsőfokú ítélet
[7]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 23.K.30.818/2018/6. számú ítéletében a felperes keresetét elutasította.

[8]	A bíróság a rendelkezésre álló adatok alapján megállapította, hogy az alperes nem sértette meg a tényállás-tisztázási kötelezettségét és a feltárt tényállásból okszerűen jutott arra a következtetésre, hogy a 81. sorszámú tábla túligényléssel érintett. A túligénylés jogszabályban meghatározott adategyeztetés és helyszíni ellenőrzés lefolytatásával sem volt megszüntethető annak ellenére, hogy a túligénylésben érintettek az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésének megfelelően igazolták jogosultságukat. Ugyanakkor azáltal, hogy kérelmeiket együttesen nem helyesbítették és az érintett felek egyike sem igazolta a jogvita elbírálására irányuló eljárás megindítását, ennek jogkövetkezményeként a referenciaterületet meghaladó területet az Eljárási rendelet 16. § (3) bekezdésének megfelelően arányosan vonta le az alperes jogosulatlanul igényelt területként.

[9]	Kiemelte a bíróság, hogy a jogvita elbírálására irányuló eljárás megindításának elmaradása az érintettek, így a felperes érdekkörébe esik. A jogalkotónak nyilvánvalóan nem volt célja, hogy a kérelmezők közötti esetleges polgári jogi viták eldöntésére külön eljárást állapítson meg. Ez okból a bíróság az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésével összefüggésben az alaptörvény-ellenesség megállapítása iránti felperesi kérelmet sem találta indokoltnak.

[10]	A felperes eljárási kifogásával szemben a bíróság rámutatott arra, hogy az Eljárási tv. 52. § (6) bekezdése alapján az ellenőr csak a terhelő megállapításokat tartalmazó jegyzőkönyv egy másolati példányát köteles a helyszínen átadni, vagy azt 15 napon belül megküldeni az ügyfél részére. A jegyzőkönyv terhelő megállapításokat nem tartalmazott a felperesre, így azt az elsőfokú hatóságnak kézbesítenie nem kellett. A bíróság azt a felperesi kifogást sem fogadta el, hogy a felperes a helyszíni ellenőrzésen nem vett részt, mivel az ellenőrzési jegyzőkönyv valamennyi oldalát saját kezűleg írta alá, illetve a jegyzőkönyv 5. oldalán keltezéssel és aláírással ellátott észrevételt tett.

[11]	Az ítélet indokolásában alkalmazott jogszabályként idézte a bíróság az Eljárási tv. 44. § (5) és (7) bekezdését, 46. § (2) bekezdését, az Eljárási rendelet 4. § (1) bekezdését, 15. § (2), (3), (4) és (6) bekezdését, a 16. § (3) és (5) bekezdését, valamint az 52. § (6) bekezdését.
	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[12]	A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. Felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság utasítását kérte új eljárásra és új határozat meghozatalára.

[13]	Továbbra is fenntartotta a felperes, hogy a 2014. február 28-án tartott helyszíni szemlén sem személyesen, sem képviselője útján nem vett részt és a jegyzőkönyvben foglaltakra a helyszíni szemle során nem tett észrevételt. Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság a tényállást nem tárta fel teljes körűen azáltal, hogy nem rendelt ki írásszakértőt a jegyzőkönyvi aláírások hitelességének vizsgálatára.

[14]	Előadta a felperes, hogy a bíróság tévesen abból indult ki, hogy a tulajdonostársak a támogatási kérelemben a tényleges használatnak megfelelően rajzolták be az igényléssel érintett területeket. A valóságban azonban a kérdéses földterületet közös megegyezés szerint használják, a használat vonatkozásában közöttük nincs birtokvita. A felperes utalt a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 5:5. § (1) bekezdésében meghatározott birtokháborítás fogalmára, mely alapján a támogatási kérelemben történő "egymásra rajzolás" nem jelenti sem a birtoktól jogalap nélküli megfosztást, sem a jogalap nélküli birtoklásban való háborítást. Erre figyelemmel megalapozatlannak és jogszabályellenesnek tartotta az elsőfokú bíróság azon álláspontját, hogy a feleknek a túligénylést birtokvita rendezésre irányuló eljárás megindításával kellene feloldani. A felperes szerint a birtokper megindításához nincs kellő jogalap.

[15]	A felperes az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésével összefüggésben kifejtette, hogy a jogalkotó sem a rendeletben, sem egyéb jogszabályban nem jelölt ki a túligénylés kapcsán keletkezett jogvita elbírálására jogosult szervet, hatáskört bíróságnak vagy hatóságnak nem adott, ennek következtében mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség áll fenn. Véleménye szerint a túligénylés következtében felmerülő vitás helyzet feloldására jogi úton nincs lehetőség, a birtokvédelem e célra alkalmazhatatlan, mivel birtoklásban zavarás, vagy birtoksértés nem történik. A jogszabályi rendelkezésben megkívánt feltétel azért nem teljesíthető, mert a jogalkotó elmulasztotta azt megalkotni. Álláspontja szerint ennek következtében sérül az Alaptörvény XXIV. cikkének (1) bekezdésében a hatósági ügyintézés ésszerű határidőn belüli befejezéséhez, és annak tisztességes módon történő lefolytatásához való jog, továbbá sérül az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében meghatározott független és pártatlan bíróság iránti követelmény is, hiszen nincs olyan kijelölt szerv, vagy bíróság, aki a vitás helyzetet fel tudná oldani, ezzel sérül az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslati jog is. Ennek következtében a felperes szerint továbbra is szükséges az Alkotmánybíróság eljárásának kezdeményezése az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdése alaptörvény-ellenességének feloldása végett.

[16]	A felperes véleménye szerint téves az elsőfokú bíróság azon megállapítása, hogy az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésében meghatározott eljárás birtokvita rendezésére irányuló eljárás. E megállapítást a bíróság nem indokolta, megsértve ezzel a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 221. § (1) bekezdésében foglalt kötelezettségét. Megsértette továbbá a régi Pp. 155/B. §-ában foglalt szabályokat, mikor az alaptörvény-ellenesség megállapítása iránt előterjesztett kérelmét elutasította.

[17]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmet az ügyben nem terjesztett elő.
	A Kúria döntése és jogi indokai
[18]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[19]	A felülvizsgálati eljárásban a Kúria a régi Pp. 270. § (2) bekezdése és a 272. § (2) bekezdése szerint a jogerős határozat jogszerűségét vizsgálja a felülvizsgálati kérelem keretei között.

I. 
[20]	A felülvizsgálati kérelem elsődlegesen a hatósági határozatokban és a jogerős ítéletben rögzített tényállás megalapozatlanságára hivatkozott. Felperes álláspontja szerint az alperes és az elsőfokú bíróság nem tárta fel a tényállást abban a körben, hogy a helyszíni ellenőrzésről készült jegyzőkönyvben szereplő ügyféli aláírás származhatott-e felperestől.

[21]	A Kúria osztja az elsőfokú bíróság álláspontját, mely szerint a helyszíni ellenőrzésről felvett jegyzőkönyv adatai alapján eljárásjogi jogszabálysértés elkövetése nem volt megállapítható a hatósági eljárásban. Először is a helyszíni ellenőrzésről készült jegyzőkönyv a kiállítás időpontjában még hatályban lévő régi Pp. 195. § (1) bekezdése szerinti közokiratnak minősült, melyet a közigazgatási szerv ügykörén belül, a megszabott alakban állított ki, ezért teljesen bizonyítja a benne foglalt intézkedést, továbbá az okirattal tanúsított adatok és tények valóságát, úgyszintén az okiratban foglalt nyilatkozat megtételét, valamint annak idejét és módját. Ugyanezen § (7) bekezdése értelmében a "közokiratot az ellenkező bebizonyításáig valódinak kell tekinteni", mellyel szemben a Pp. 195. § (6) bekezdése szerint annyiban van helye ellenbizonyításnak, amennyiben azt a törvény nem zárja ki vagy nem korlátozza. Hatályos jogunkban ilyen kizáró vagy korlátozó szabály nem található. Az ellenőrzési jegyzőkönyv megállapításait a felperes sem vonta kétségbe. A keresetlevélben és a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott eljárásjogi kifogás kapcsán kizárólag azt sérelmezte, hogy annak másolati példányát nem küldte meg az elsőfokú hatóság, amit az alperes sem orvosolt a fellebbezési eljárásban. 

[22]	A fentiek kapcsán a Kúria is kiemeli, hogy az Eljárási tv. 52. § (6) bekezdése megsértése részben azért nem volt megállapítható a bírósági eljárásban, mert a jogszabály a kézbesítési kötelezettséget csak terhelő megállapítást tartalmazó jegyzőkönyv vonatkozásában írja elő, ugyanakkor helytállóan tartalmazza a jogerős ítélet, hogy ilyen megállapítást az ellenőrzés során készült jegyzőkönyv nem rögzített, valamint figyelemmel volt a bíróság arra is, hogy annak tartalmát a felperes már a helyszínen megismerte.

[23]	A felperes mivel tagadta, hogy jelenlétében folyt az ellenőrzés, ezért álláspontja szerint jogszerűen nem volt mellőzhető az ellenőrzési jegyzőkönyv megküldése. Ennek bizonyítékaként hivatkozott arra, hogy az ellenőrzési jegyzőkönyvben szereplő aláírások és ügyféli észrevételként rögzített nyilatkozatok nem tőle származnak, azonban bizonyítási indítványként írásszakértő kirendelését a per folyamán nem kérte, arra elsőként csak felülvizsgálati kérelmében hivatkozott. E körben kiemelést érdemel a felperes jogi képviselőjének a per első tárgyalásán a bizonyítási teher kiosztását követően elhangzott azon nyilatkozata, mely szerint "elképzelhető, hogy a felperes a helyszíni szemlén részt vett", mely nyilatkozatát bíró kérdésére meg is erősítette, előadva, hogy "tudomása szerint hosszadalmas volt a helyszíni ellenőrzés jegyzőkönyv felvétele, elképzelhető, hogy a felperes ezt nem tudta végig várni."

[24]	A jogi képviselő fenti nyilatkozataival lényegében elismerte annak tényét, hogy a helyszíni ellenőrzés a felperes jelenlétében folyt, az ellenőr által jegyzőkönyvbe foglalt megállapítások valóságtartalmát nem vonta kétségbe, egyedül azt sérelmezte, hogy az ellenőrzési jegyzőkönyvet a hatóság utólag nem kézbesítette a felperes részére, megfosztva ezzel ügyfelét az Eljárási tv. 54. § (1) bekezdése alapján megillető eljárási jogaitól.

[25]	A bizonyítási kötelezettség a közigazgatási perekben is fő szabályként a régi Pp. 164. §-a alapján a feleket terheli, akik nemcsak jogosultak, hanem egyben kötelesek is rendelkezésre bocsátani az ügy eldöntéséhez szükséges bizonyítékaikat és bizonyítási indítványaikat előterjeszteni, és viselni annak következményét, ha ennek a kötelezettségüknek nem a törvényben előírt módon vagy sikertelenül tesznek eleget. A bíróság feladata ebben a körben a bizonyítási kötelezettséggel összefüggő kötelező előzetes tájékoztatásra korlátozódik [régi Pp. 3. § (3) bek.].

[26]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság ezen eljárási kötelezettségének eleget tett. A tényállás körében bizonyításra szoruló tényeket és bizonyító fél személyét helytállóan határozta meg, melyről a felperest az első tárgyaláson a régi Pp. 3. § (3) bekezdésének megfelelő részletességgel tájékoztatta. A felperes ezt követően sem nyújtott be annak igazolására alkalmas bizonyítékot, vagy terjesztett elő bizonyítási indítványt, hogy a helyszíni ellenőrzési jegyzőkönyvben feltüntetett aláírás nem tőle származik, ezzel nem igazolta, hogy a távollétében felvett jegyzőkönyv megismerését jogsértően tagadta meg az eljáró hatóság.

[27]	A régi Pp. 336/A. § (1) bekezdése csak három esetkörben engedélyezi a hivatalbóli bizonyítást. Az abszolút hatályon kívül helyezési ok (semmisség, Ket. 121. §) észlelése esetén az ezzel kapcsolatos bizonyítékok tekintetében, másrészt, ha a bizonyítás elrendelésének elmaradása kiskorú érdekeit sérti, harmadrészt, ha azt törvény kifejezetten megengedi. Ilyen ok jelen perben nem merült fel, ezért a felperes volt köteles bizonyítani, hogy a hatóság eljárása az Eljárási tv. 52. § (6) bekezdésébe ütközött. A bíróságnak erre nézve semmilyen bizonyítást nem kellett hivatalból lefolytatnia.

[28]	A fő szabálytól eltérően ha a közigazgatási eljárás hivatalból indult, vagy a közigazgatási szerv a tényállás-megállapítási kötelezettségének nem tett eleget, a közigazgatási szerv köteles a határozata (a szakhatóság az állásfoglalása) alapjául szolgáló tényállás valóságának bizonyítására, ha azt a felperes vitatja. [régi Pp. 336/A. § (2) bekezdés] Kiemeli a Kúria, hogy az ügyben a bizonyítási teher megfordulása két okból is kizárt, egyrészt a hatósági eljárás felperes kérelmére indult, másrészt nem elegendő csak állítani a tényállás megállapítási kötelezettség megsértését, ezt a hivatkozását alá is kellett volna támasztania a felperesnek ahhoz, hogy azt követően az alperest terhelje a tényállás valóságának bizonyítása a hivatalból indult eljárásban.

[29]	A Kúria több eseti döntése is kimondja, hogy a felülvizsgálati eljárásban - annak rendkívüli jogorvoslati jellege miatt - nincs helye sem bizonyítás felvételének, sem a bizonyítékok ismételt egybevetésének, felülmérlegelésének (BH2012. 179., BH2002. 29.). Felperes az ítéletben megállapított tényállás vonatkozásában lényegében a bizonyítékok értékelésének okszerűségét támadta arra hivatkozással, hogy a bíróság elmulasztotta a keresetben hivatkozott eljárási szabálysértés körében valamennyi releváns körülmény feltárását és bizonyítását. Figyelemmel arra, hogy a felperes az őt terhelő bizonyítási kötelezettségének nem tett eleget, valamint hivatalból bizonyításnak az előzőekben hivatkozottak szerint nem volt helye a perben, releváns tényállásként a jegyzőkönyvben foglaltak alapján csak azt állapíthatta meg az elsőfokú bíróság, hogy a felperes a helyszíni ellenőrzésen jelen volt, annak eredményéről tájékoztatást kapott, nyilatkozattételi jogát - aláírásával is elismerve - már a helyszínen, a jegyzőkönyvben rögzített írásbeli észrevétel formájában gyakorolta. Itt jegyzi meg a Kúria, hogy a jegyzőkönyv oldalain és a meghatalmazáson szereplő aláírások összevetése alapján sem fért nyomatékos kétség a jegyzőkönyv hitelességéhez, ezért megalapozatlan a felülvizsgálati kérelem azon hivatkozása, hogy az alperes jogszabálysértő módon nem biztosította felperes számára a jegyzőkönyvbe való betekintést és az észrevételezés jogát.

II.

[30]	 A felperes álláspontja szerint a túligénylés kapcsán is tévesen állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy az a birtokvita rendezésére irányuló eljárás megindításával lett volna feloldható.

[31]	Az Eljárási rendelet 16. § (1) bekezdése a 15. § (4)-(7) bekezdése szerinti eljárást írja elő, ha az MVH több egységes kérelem alapján többszörös igénylést állapít meg.

[32]	Az elsőfokú hatóság a támogatási kérelem elbírálása során a szóban forgó blokkban mérési tűréshatárral számolt referenciaterületet meghaladó túligénylést tár fel, erről az Eljárási rendelet 15. § (4) bekezdés b) pontjában írtak szerint eljárva, végzés kibocsátásával értesítette az érintett ügyfeleket és egyúttal felszólította őket a kérelemben megadott adatoknak a valóságnak megfelelő helyesbítésére, mely eredményre nem vezetett.

[33]	Ha a (4) bekezdés b) pontja alapján megállapított túligénylés az ügyfelek által benyújtott helyesbítéseket követően részben vagy egészben továbbra is fennáll, az MVH a fizikai ellenőrzést, illetve adminisztratív ellenőrzést folytat le az érintett referenciaterület vonatkozásában. [15. § (6) bekezdés b) pont]

[34]	Jelen ügyben a túligénylés sem a jogszerű földhasználat vizsgálatával, sem a helyszíni ellenőrzés eredményeként, - mérési adatok hiányában - nem volt megszüntethető, ezért a hatóság a 16. § (3) bekezdésében írtak betartásával minősítette a referenciaterületet meghaladó területet minden érintett kérelem esetében jogosulatlan igénylésnek.

[35]	Az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdése alapján "[a] (3) bekezdés szerinti jogosulatlan igénylés mindaddig fennáll, amíg valamelyik érintett ügyfél a jogvita elbírálására egyébként illetékes hatóság vagy bíróság jogerős határozatával nem igazolja jogosultságát, vagy az érintett ügyfelek együttesen nem helyesbítik a kérelmeiket. Ha bármelyik érintett ügyfél igazolja, hogy a jogvita elbírálására eljárás indult, az érintett ügyfelek egységes kérelmei alapján indított, a jogosulatlan igényléssel érintett eljárásokat az MVH a jogvita jogerős eldöntéséig felfüggeszti."

[36]	Nyomatékkal vette figyelembe a Kúria, hogy a felperes az ellenőrzési jegyzőkönyvben még maga is a tulajdonostársak között fennálló birtokvitáról nyilatkozott, ezért helytállóan rögzítette az alperesi határozat, hogy ezen eljárás megindítását kellett volna igazolni a feleknek, melynek azonban nem tettek eleget. A bíróság is az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésére utalással minősítette helytállónak az alperesi határozat ezen megállapítását, habár annak részletesebb indokaira valóban nem tér ki az ítélet indokolása, hogy a jogvita rendezésére induló eljárást milyen okból kell birtokvitának tekinteni. E vonatkozásban az elsőfokú bíróság a régi Pp. 221. § (1) bekezdése megsértésével nem foglalt állást, mégsem alapozhatta meg ezen eljárási szabálysértés a határozat hatályon kívül helyezését, mert az az ügy érdemi elbírálására az alábbiak szerint nem hatott ki.

[37]	A Kúria álláspontja szerint ugyanis kizárólag annak a körülménynek van jelentősége, hogy jött-e létre megegyezés az érvényes földhasználati jogcímmel rendelkező érintettek között a túligénylés megszüntetése végett, illetve ennek érdekében megkísérelték-e az egymásra jegyzésből adódó jogvitájukat hatóság előtt vagy bírói út igénybevételével rendezni. Sem a hatóság, sem a bíróság nem volt köteles azt vizsgálni, hogy a túligényléssel érintett terület használói között a használat kérdésében milyen tartalmú megállapodás van érvényben, attól ki és milyen okból tért el. Ahogyan az is az érintett tulajdonostársak érdekkörébe esik, hogy együttesen miért nem helyesbítették kérelmeiket, illetve igényeiket egymással szemben mely jogorvoslati fórum előtt érvényesíthetik. Emellett hangsúlyozandó, hogy a területalapú támogatás a földhasználathoz kapcsolódik, így a túligénylés is jellemzően a birtoklás és használat kérdésében való eltérés következtében állhat elő, melynek rendezése polgári jogi útra tartozik. A jogalkotó szándéka vélhetően emiatt nem irányult a jogszabályban nevesítendő "külön eljárás" létrehozására, továbbá arra is figyelemmel, hogy miniszteri rendelet nem telepíthet hatáskört hatósághoz vagy bírósághoz.

III.

[38]	 A Kúriának végül abban kellett állást foglalnia, hogy a túligénylés jogkövetkezményeinek fenti módon való szabályozása felveti-e az Eljárási rendelet ezen rendelkezése alaptörvény-ellenességét vagy sem.

[39]	Az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: új Abtv.) 25. § (1) bekezdése szerint „[h]a a bírónak az előtte folyamatban levő egyedi ügy elbírálása során olyan jogszabályt kell alkalmazni, amelynek alaptörvény-ellenességét észleli, vagy alaptörvény-ellenességét az Alkotmánybíróság már megállapította, - a bírósági eljárás felfüggesztése mellett - az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés b) pontja alapján az Alkotmánybíróságnál kezdeményezi a jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását, illetve az alaptörvény-ellenes jogszabály alkalmazásának kizárását.

[40]	A felperes szerint a jogalkotói mulasztás abban nyilvánul meg, hogy a törvényhozó az Eljárási rendelet 16. § (5) bekezdésében megkövetelt jogvita rendezésére jogosult szervet nem jelölt ki, illetve hatáskört nem adott bíróságnak vagy hatóságnak, ezzel mulasztással előidézett alaptörvény-ellenes helyzetet teremtett, mely vitás helyzet feloldására jogi úton nincs lehetőség.

[41]	Az Alkotmánybíróság az új Abtv. 25. § (1) bekezdése értelmezése kapcsán a 3136/2018 (IV. 19.) AB végzésében (Indokolás [15] [16]) több döntésére hivatkozással megállapította, hogy „a bírói kezdeményezés csak jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányulhat, bíró a folyamatban lévő ügyben alaptörvény-ellenes mulasztás kimondását nem indítványozhatja {lásd például 3009/2012. (VI. 21.) AB határozat, Indokolás [62]; 3135/2013. (VII. 2.) AB határozat, Indokolás [19]-[20]; 3238/2013. (XII. 21.) AB végzés, Indokolás [10]; 3217/2015. (XI. 10.) AB végzés Indokolás [24]; 3076/2016. (IV. 18.) AB végzés Indokolás [11]}. Az Alkotmánybíróság a 3330/2017. (XII. 8.) AB végzésben általános érvénnyel, az indítványozó kilététől/személyétől függetlenül szögezte le, hogy „irányadó gyakorlata alapján az Abtv. 46. § (1) és (2) bekezdése a jogalkotói mulasztás megállapítását az Alkotmánybíróság által hatáskörei gyakorlása során hivatalból alkalmazható jogkövetkezményként szabályozza, így annak indítványozására senki nem jogosult" (Indokolás [19]).

[42]	Az elsőfokú bíróság ezért a régi Pp. 155/B. §-a alkalmazásával jogszerűen utasította el a felperesnek a jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló eljárás kezdeményezése iránti kérelmét.

[43]	Összefoglalva az eddigieket, a Kúria a felülvizsgálati kérelemben kifejtettek érvelés alapján nem látott lehetőséget a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésére, ezért azt a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

	Az döntés elvi tartalma

[44]	Ha a túligénylés a feloldására szolgáló eljárási rendben sem szüntethető meg, annak jogkövetkezménye minden kérelem vonatkozásában a jogosulatlan igénylés megállapítása.

	Záró rész

[45]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 275. § (4) bekezdése alapján a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.

[46]	A felülvizsgálati eljárásban az alperesnél felmerült eljárási költség megfizetésére a Kúria a felperest a régi Pp. 270. § (1) bekezdés folytán alkalmazandó régi Pp. 78. § (1) bekezdése szerint kötelezte.

[47]	A felperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 62. § (1) bekezdés h) pontja alapján feljegyzett és az 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított felülvizsgálati eljárási illetéket viselni köteles a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986 (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján.

[48]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271.§ (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
, 2019. szeptember 3.
. Balogh Zsolt s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s.k. előadó bíró, Dr. Horváth Tamás s.k. bíró