A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.V.35.481/2018/5.
A tanács tagjai: dr. Lomnici Zoltán a tanács elnöke 
                           dr. Stefancsik Márta előadó bíró
                           dr. Kurucz Krisztina bíró

A felperes: felperes neve
                 
A felperes képviselője: dr. Simon Gergő ügyvéd 

Az alperes: Nemzeti Adó és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága 
                   
Az alperes képviselője: dr. Balogh Andrea jogtanácsos

A per tárgya: adóügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2018. június 22. napján kelt 7.K.30.053/2017/36. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K.30.053/2017/36.számú ítéletét hatályában fenntartja. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az alperesnek 500.000 (azaz ötszázezer) Ft felülvizsgálati költséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 3.500.000 (azaz hárommillió-ötszázezer) Ft felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-budapesti Adó és Vámigazgatósága (a továbbiakban: elsőfokú hatóság)  2011. évre valamennyi adóra és költségvetési támogatásra kiterjedő bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzés alapján a 2016. augusztus 16-án kelt határozatával a felperest 180.255.000 Ft általános forgalmi adó (áfa) különbözet, 240.000 Ft társasági adó különbözet, 385.000 rehabilitációs hozzájárulás különbözet, 90.440.000 Ft adóbírság és 50.482.000 Ft késedelmi pótlék megfizetésére kötelezte.
[2]	A fellebbezés folytán eljárt alperes a 2016. december 2-án kelt határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta.
[3]	Határozatát a levonható adó körében az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 1. § (3a), (5) és (7) bekezdésére, 2. § (1) bekezdésére, az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (a továbbiakban: Áfa tv.) 119. § (1) bekezdésére, 120. §-ára, 127. § (1) bekezdés a) pontjára alapította. 
[4]	Megállapítása szerint a felperest az adólevonási jog a S. Kft.-től (a továbbiakban: számlakibocsátó) 2011. május 25. - 2011. december 22. között befogadott, összesen 180.880.000 Ft áfa-tartalmú számla alapján nem illeti meg, mert az azokon szereplő processzorok beszerzésére adókijátszásra irányuló láncolat keretében került sor, és a felperes tudta, vagy a tőle elvárható gondosság tanúsítása esetén tudhatta volna, hogy adókijátszásra irányuló ügyletekben vesz részt.
[5]	Határozata indokolásában rögzítette, hogy a W. s. s.r.o., a S. T. s.r.o., a C. M. Kft. és a számlakiállító részvételével működő számlázási láncolat útján beszerzett processzorokat a felperes a W. spol s.r.o. és a D. E. közösségi partnereknek értékesítette. A logisztikai-raktározási szolgáltatást a felperes részére a B. Kft. (a továbbiakban: logisztikai társaság) biztosította, azonban az írásbeli szerződésben foglaltaktól eltérően a számlakiállítótól származó árut a logisztikai társaság nem vezette be a készletnyilvántartásába, azt a beszállítást követően ún. cross docking (átmenő) tételként kezelte, nem tételesen, hanem raklap szám szerint vette át, és a rövid időn belül történő elszállításáig a raktár járatterében tárolta. Az áru kezelésében nem csak a logisztikai társaság, hanem a vele egy helyen, azonos tulajdonosi körrel működő másik cég munkavállalói is részt vettek. Utóbbi cég kapcsolatban a számlakiállítóval volt, a köztük lévő szerződést a felperes javaslatára kötötték. A számlakibocsátótól érkező árut a felperes saját raktára vette nyilvántartásba, de a rögzítés nem a szállítólevelek alapján történt, mert az árucikkek megjelölése nem teljesen azonos.
[6]	A számlakibocsátó csak a láncolatban előtte szereplő cégtől fogadott be számlákat, kizárólagos vevője a felperes volt, amelynek átlagosan 9%-kal a hivatalos INTEL disztribútori ár alatt értékesített. A nagy értékű termékekre biztosítást nem kötött, a szállítás körülményeiről pontos ismeretekkel nem rendelkezett, az áru átadás-átvételében nem vett részt. Beszállítója tevékenysége csak számlakiállításra korlátozódott, a számlakibocsátótól átutalt összegeket a beszállító képviselője a bankból készpénzben azonnal felvette, a láncolatban előtte álló tag részére történő pénzügyi teljesítés nem nyert igazolást. A számlakibocsátó és beszállítója tényleges gazdasági tevékenységet nem végzett, működtetése arra irányult, hogy adólevonási jogot teremtsen a láncolatban utána állók - így a felperes - részére. 
[7]	Az alperes határozatában rögzítette, hogy a felperes az A. E. Ltd. által vezetett cégcsoport tagjaként az INTEL processzorok hivatalos disztribútoraként végezte tevékenységét. Mint ilyen, tisztában volt azzal, hogy a hivatalos disztribútori árnál alacsonyabb áron szerez be a számlakibocsátótól. Az így beszerzett áru raktározásának, készletnyilvántartásának módja, a tételes áruvizsgálat hiánya, a logisztikai társasággal kötött szerződésben foglaltaktól eltérő árukezelés objektíve bizonyítják, hogy a felperes tudott, illetve tudhatott arról, hogy adókijátszásra irányuló láncolatból szerzi be a processzorokat.

A kereseti kérelem és ellenkérelem

[8]	A felperes keresetében az adóhatósági határozatok megváltoztatását, az adóhiány, adóbírság és késedelmi pótlék törlését, másodlagosan azok hatályon kívül helyezését és az elsőfokú hatóság új eljárásra kötelezését kérte. 
[9]	Előadta, hogy az adóhatóság a tényállás teljes körű tisztázása érdekében nem vizsgált meg minden körülményt, az ellentétes tartalmú nyilatkozatok közül a rá terhelőket fogadta el, iratellenesen vette azokat figyelembe, lényeges iratok beszerzését és tanúk, így a logisztikai társasággal kapcsolatot tartó megbízottjának, Viczián Ákosnak a meghallgatását mellőzte, ezért határozatai sértik az Art. 97. § (4) és (6) bekezdésében foglaltakat. 
[10]	Hangsúlyozta, hogy a logisztikai társasággal kötött szerződése értelmében a megbízottja kötelezettsége volt az áru tételes átvétele. Jóhiszeműen elfogadta a tőle érkező e-mail-ek alapján, hogy a beérkező tételek ellenőrzése szerződésszerűen megtörtént. A logisztikai társasággal közösen végzett leletárok a megbízottja ellenőrzést is szolgálták, az pedig gondossági kívül esik, hogy az áru kezelésében az azonos székhellyel és tulajdonosokkal működő másik raktározási cég alkalmazottjai is részt vettek. Előadta, hogy a logisztikai társaság ellen a szerződéses kötelezettségeinek elmulasztása miatt pert indított, és indítványozta erre tekintettel a közigazgatási per tárgyalásának felfüggesztését.
[11]	Hivatkozása szerint a számlakibocsátó ténylegesen teljesítette az ügyleteket, érvényes adószámmal rendelkezett. Az adólevonási joga minden feltételével rendelkezik, az alperes nem bizonyította, hogy tudott arról, hogy adókijátszásban vettek részt az ügyletet megelőző szereplői, ezért a Kúria (Kfv.III.27.231/1996.)  és Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: EUB) joggyakorlata (C-80/11 és C-142/11 egyesített ügyek, C-324/11, C-273/11, C-446/15) értelmében annak megtagadása jogszabálysértő. Keresetében foglaltak alátámasztására igazságügyi szakértői véleményt csatolt.
[12]	Az alperes a kereset elutasítását kérte a határozatában foglaltak alapján. 

Az elsőfokú határozat

[13]	Az elsőfokú bíróság jogerős ítéletével a keresetet elutasította. 
[14]	Indokolásában részletesen megjelölte, és az általa meghallgatott tanúk vallomásával összevetette az adóhatósági eljárás során beszerzett bizonyítékokat, és megállapította, hogy a felperes a logisztikai társasággal való kapcsolattartóként a perben megjelölt személy a számlakibocsátó társasággal kapcsolatos konkrét ügyletekről nyilatkozni nem tudott. A felperesi ügyvezető, a kapcsolattartással megbízott személy és a felperes tanúként szintén meghallgatott raktárvezetője az áruátvételnél nem voltak jelen. Az adóhatósági eljárásban nyilatkozatot tevő logisztikai társaság ügyvezetője, adminisztrátora, a logisztikai társasággal azonos helyen működő másik raktár két, a számlakibocsátótól érkező áru átvételével megbízott munkavállalója egyezően adták elő, hogy a számlakibocsátótól a felperesnek érkező árut a többi árutól külön kezelték, annak minőségi és mennyiségi átvételére nem került sor. Az elsőfokú bíróság értékelte a tanúk hivatkozását az időmúlás okozta emlékezési nehézségekkel kapcsolatban, a felperesi ügyvezető perbeli és adóhatósági nyilatkozatai közti ellentmondásokat, a logisztikai társaság ügyvezetőjének nyilatkozatát, a készletnyilvántartással kapcsolatos adatokat, és megállapította, hogy a perben lefolytatott bizonyítás eredménye nem cáfolta meg az alperes megállapítását a számlák tartalmi hiteltelenségét illetően.
[15]	Hangsúlyozta, hogy az alperes nem a számlázási lánc tagjai működésének visszásságainak következményeit hárította a felperesre, hanem tényállási elemként rögzítette a náluk feltárt tényeket. Az elvárható gondosság körében az adóhatósági határozat megállapításit az nemzeti bírósági és EUB döntésekkel összhangban állónak értékelte.
[16]	A felperes igazságügyi szakértő kirendelésére vonatkozó bizonyítási indítványát elutasította, mert megítélése szerint a megjelölt kérdések megítélése nem a szakértő, hanem a bíróság kötelezettsége. A tárgyalás felfüggesztését mellőzte.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[17]	A felperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, az adóhatósági határozatok megváltoztatását, másodsorban azok hatályon kívül helyezését és az elsőfokú hatóság új eljárásra kötelezését kérte. Egyúttal „semmisségi kifogás"-t is előterjesztett, kérve a kereset korlátaira tekintet nélkül az adóhatósági határozatok hatályon kívül helyezését, az elsőfokú hatóság új eljárásra kötelezését.
[18]	Álláspontja szerint a jogerős ítélet sérti az Art. 1. § (7) bekezdését, 97. § (4) és (6) bekezdését, a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 1. § (1) bekezdését, 2. § (1) bekezdését, 3. § (4) bekezdését és 177. §-át.
[19]	Indokolása szerint az adóhatóság a számlázási láncolat létét, a visszaélésszerű joggyakorlását nem bizonyította, a számlakiállítóval bonyolított ügyleteit önkényesen átminősítette. Nem vizsgálta, hogy a vevői felé nyújtott-e az ügyletek során hozzáadott értéket, rendeltetésszerűen gyakorolta-e adózói jogait, a gazdasági tevékenységének kizárólag adóelőny volt-e a célja. Az elsőfokú bíróság az adóhatósági megállapításokat csupán átmásolta, egyetlen olyan perbeli cselekményt sem tett, amellyel az alperes tévedéseit, hibái orvosolta volna.
[20]	Hangsúlyozta, hogy a számlakibocsátó tényleges tevékenységet végzett, a bíróság meghallgatott tanúk egyértelműen cáfolták az alperes ezzel ellentétes megállapításait. Az elsőfokú bíróság hiányosan és tévesen értékelte a tanúvallomásokat, figyelmen kívül hagyta a webes készletnyilvántartás vezetésének tényét, továbbá azt, hogy a logisztikai társasággal azonos tulajdonosi körű és székhelyű másik társaság munkavállalói részt vettek a számlakibocsátótól érkező áru átvételében. Sérelmezte, hogy az általa csatolt igazságügyi szakvéleményben foglaltakat nem értékelte, a szakértői kirendelésére, továbbá a tárgyalás felfüggesztésére irányuló indítványát is elutasította.
[21]	Végül a közigazgatási és hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 22. § (1) bekezdésére, 72. § (1) bekezdés g) és f) pontjára, 121. § (1) bekezdés b) pontjára, a Kúria Kfv.I.35.084/2017/12. számú, Kfv.I.35.086/2017/15. számú, Kfv.VI.35.011/2017/6. számú végzéssel kijavított Kfv.VI.35.011/2017/6. számú, Kfv.I.35.282/2016/6. számú döntéseire és az 1/2003. Közigazgatási-polgári jogegységi határozatra (a továbbiakban: 1/2003. KPJE) hivatkozással az adóhatósági határozatok semmisségét állította. Előadta: az elsőfokú döntésből nem tűnik ki, hogy a kiadmányozó (az ellenőrzési igazgatóhelyettes) a hatáskör gyakorlója (igazgató) nevében és megbízásából jár el, továbbá a másodfokú határozaton a hatáskör gyakorlójaként és kiadmányozóként is az alperes helyett igazgatója szerepel. 
[22]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban való fenntartását és a semmisségi kifogás elutasítását kérte.

A Kúria döntése és jogi indokai

[23]	A felülvizsgálati kérelem nem alapos.
[24]	A Pp. 271. § (2) bekezdése értelmében a jogerős ítélet felülvizsgálatát a fél jogszabálysértéssel hivatkozással kérheti. A felülvizsgálati eljárásban a Kúria azt vizsgálja, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben megjelölt körben jogszabálysértő-e.
[25]	A Pp. 275. § (1)-(4) bekezdése alapján a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a jogerős határozatot a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül. 
[26]	A Kúria megállapította, hogy a felperes alaptalanul hivatkozott az adóhatósági határozatok semmisségére.
[27]	A Ket. kifogásban megjelölt 121. § (1) bekezdés b) pontja kimondja, hogy a döntést meg kell semmisíteni, ha az ügy nem tartozik az eljáró hatóság hatáskörébe vagy illetékességébe.
[28]	A Kúria Közigazgatási-Munkaügyi-Polgári Jogegységi Tanácsa az 1/2019. KMPJE jogegységi határozatában megállapította, hogy a közigazgatási határozat semmisségét a Ket. 121. § (1) bekezdésében, valamint külön törvényben meghatározott okok alapozzák meg, a semmisségi okok köre jogértelmezéssel nem bővíthető. 
[29]	A perbeli esetben az elsőfokú határozatot a Nemzeti Adó- és Vámhivatalról szóló 2010. évi  CXXII. törvény  (a továbbiakban: NAV tv.) 9. § (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően a hatáskör gyakorlója hozta, a kiadmányozó a hatósági szervezetben kialakított munkamegosztásnak megfelelően az ellenőrzési igazgatóhelyettes volt. A másodfokú határozatot a NAV tv. 12. § (3) bekezdése és a központi igazgatási szervekről, a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 5. § (2) bekezdése alapján a szerv vezetője, az igazgató, saját hatáskörében eljárva hozta és ő is kiadmányozta.  A hatáskör hiánya miatti semmisségi ok tehát sem az első-, sem a másodfokú határozatok esetében nem áll fenn.
[30]	Az 1/2019. KMPJE szerint a Ket. 72. § (1) bekezdés f) és g) pontjának megsértését a bíróság erre irányuló kereset alapján vizsgálhatja. A felperes keresetlevelében ezt a jogszabálysértést nem jelölte meg, az elsőfokú bírósági eljárásnak tehát ennek vizsgálata nem volt tárgya. A felülvizsgálati eljárásban a Kúria a jogerős ítélet felülvizsgálatát végzi. A felperes által elsőként a rendkívüli jogorvoslati kérelemben megjelölt jogszabálysértés elbírálására ezért nem is volna lehetőség.
[31]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság - semmisségi ok hiányában - helytállóan végezte el az ügy érdemi törvényességi vizsgálatát. 
[32]	A felperes felülvizsgálati kérelmében az ügy érdemét illetően az adóhatóság és az elsőfokú bíróság bizonyítékok értékelése körében végzett tevékenységét vitatva állította, hogy az elsőfokú bíróság hiányosan, iratellenesen és tévesen állapította meg a tényállást, és  jogsértően következtetett a számlák tartalmi hiteltelenségére, továbbá a tőle elvárható gondosság tanúsításának hiányára.
[33]	A Pp. 206. § (1) bekezdése szerint a bíróság a tényállást a felek előadásának és a bizonyítási eljárás során felmerült bizonyítékoknak egybevetése alapján állapítja meg; a bizonyítékokat a maguk összességében értékeli, és meggyőződése szerint bírálja el. A Pp. 221. § (1) bekezdése alapján az ítélet indokolásában röviden elő kell adni a bíróság által megállapított tényállást az arra vonatkozó bizonyítékok megjelölésével, hivatkozni kell azokra a jogszabályokra, amelyeken a bíróság ítélete alapszik. Meg kell röviden említeni azokat a körülményeket, amelyeket a bíróság a bizonyítékok mérlegelésével irányadónak vett, végül utalni kell azokra az okokra, amelyek miatt a bíróság valamely tényt nem talált bizonyítottnak, vagy amelyek miatt a felajánlott bizonyítást mellőzte.
[34]	A bizonyítékok hiányos, kirívóan okszerűtlen vagy logikátlan mérlegelése jogszabálysértést valósít meg, ezért a Kúria a felülvizsgálati kérelem alapján vizsgálta, hogy az elsőfokú bíróság a közigazgatási és bírósági eljárás során beszerzett bizonyítékokat hiánytalanul, egymással való összefüggéseiben és ellentmondások nélküli logikai rendben értékelte-e.
[35]	Az elsőfokú bíróság a felperes tanúbizonyítási indítványainak helyt adva az érintett ügyletek bonyolításában részt vevő kereskedelmi, logisztikai és adminisztratív feladatokat ellátó személyeket tanúként hallgatta meg. A tanúvallomások tartalmát az adóhatósági eljárás során tett nyilatkozataikkal, a rendelkezésre álló egyéb bizonyítékokkal összevetette, továbbá az elsőként a bíróság által meghallgatott személyek vallomását is érdemben értékelte, bizonyító erejüket ez egyéb bizonyítékokkal való összefüggésükben határozta meg. Valamennyi rendelkezésre álló bizonyítékot figyelembe vett, az általa megállapított tényállásból logikusan és ellentmondásmentesen következtetett a számlakiállítótól érkező rakományok szerződésben szabályozottól való kezelésére, és végső soron az érintett számlák tartalmi hiteltelenségére. 
[36]	Az elsőfokú bíróság  -  a felülvizsgálati kérelemben foglaltakkal szemben - nem vette át mechanikusan az adóhatósági álláspontot, hanem az általa lefolytatott bizonyítás eredményét összevetette a közigazgatási eljárásban beszerzett bizonyítékokkal, és a perbeli jogkérdést ennek alapján meggyőződése szerint elbírálta.
[37]	Az alperes határozatában nem vitatta, hogy a számlakibocsátó és a számlázási láncolat tagjai érvényes adószámmal rendelkeztek, a számlák alakilag kifogástalanok voltak, és az azokon szereplő processzorok a felperesnek leszállításra, majd általa értékelésre kerültek. A felperes a perben nem tette kétségessé, hogy az alperes által feltárt számlázási láncolaton érkezett hozzá az áru, továbbá nem vitatta a láncolat megelőző tagjai működésével kapcsolatban feltárt tényeket sem. Az alperes keresetben vitatott megállapítása szerint azonban a felperes tudott, illetve tudhatott arról, hogy a láncolatban előtte szereplő tagok tevékenysége tényleges gazdasági cél helyett az adólevonási jog megteremtésére irányult.
[38]	A Kúria Közigazgatási-Munkaügyi Kollégiuma 5/2015. (IX.26.) KMK véleményének 2. pontjában kimondta, hogy „Ha a gazdasági esemény megvalósult, de nem a számlában szereplő felek között, akkor - a tényállás függvényében - vizsgálni lehet, hogy a számlabefogadó tudott-e, illetve tudnia kellett volna-e az adókijátszásról, adócsalásról" 
[39]	A KMK vélemény az EUB ítélkezési gyakorlatra, - különösen a C-80/11 és C-142/11 egyesített ügyekben és a C-18/13 ügyben hozott ítéletekre - utalva rögzítette, hogy a jogkövetkezményeket illetően nincs különbség a között, ha az adóalany követ el adókijátszást, vagy ha tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy az ügylettel adócsalásra irányuló ügyletben vesz részt. Mindkét esetben is őt az adókijátszás résztvevőjének kell tekinteni. Ennek feltétele, hogy az ügylethez fűződő tudattartalmát az adóhatóság bizonyítsa. A tudattartalom vizsgálata során az ügylet megkötésének, lebonyolításának körülményeire vonatkozó bizonyítékoknak, a felek képviselői nyilatkozatainak elsődleges jelentősége van.
[40]	Az elsőfokú bíróság a felperesi tudattartalom vizsgálatakor pontosan megjelölte az alperesi határozat általa elfogadott megállapításait. E körben a Kúria kiemeli, hogy a hivatalos disztribútori ár alatti beszerzés, az áru szokásos raktározási eljárás alóli kivonása, az áru tételes átvételének elmaradása, a számlakibocsátó ügyletben való érdemi közreműködésének hiánya, a számlakibocsátó és a felperes által megbízott két, azonos helyen működő logisztikai társaság működésének összefonódása, és az a körülmény, hogy a számlakibocsátó a felperes javaslatára bízta meg a másik logisztikai társaságot, mind olyan bizonyított tény, amelyekre alapozva kétséget kizáróan megállapítható, hogy a felperes tudott arról, hogy adókijátszásra irányuló ügyleteket bonyolít.
[41]	A Kúria megállapította továbbá, hogy az elsőfokú bíróság jogszerűen mellőzte a felperes szakértő kirendelésére tett indítványának teljesítését, illetve a magánszakértői vélemény bizonyítékként való értékelését. A Pp. 177. § (1) bekezdése értelmében szakértő kirendelésének abban az esetben van helye, ha a bíróság döntésének meghozatalához szakkérdésben való állásfoglalás szükséges. A jelen per tárgya a kereset alapján az adóhatóság által megállapított tényállás és a nemzeti és európai bírói gyakorlat tükrében az abból levont jogi következtetések törvényessége, - tehát nem szakkérdés - volt. A felperes megbízása alapján a magánszakértő az adóhatósági határozatok jogszerűségét véleményezte. Az ügy jogi megítélése a bírósági hatásköre, ezért a jogi álláspontot tartalmazó magánszakértői vélemény bizonyítékként nem értékelhető, és ugyanezen ok miatt a perben szakérő kirendelésének sem volt helye. 
[42]	Felülvizsgálati kérelmében a felperes alaptalanul sérelmezte a per felfüggesztésének elmaradását is. A Pp. 152. § (1) és (2) bekezdése értelmében a tárgyalás felfüggesztésének abban az esetben lehet helye, ha a per eldöntése igazolhatóan előzetes kérdés elbírálásától függ (büntető ügy, államigazgatási eljárás vagy polgári eljárás). A felperes szerződéses partnerének esetleges kártérítési felelőssége nem előzetes kérdése az adólevonási jog gyakorlásának, ezért az elsőfokú bíróságnak nem volt jogszerű lehetősége a felperes indítványát teljesíteni.
[43]	Mindezek figyelembe vételével a Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet megfelel a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályoknak, ezért azt a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[44]	A Ket. 72. § (1) bekezdés f) és g) pontjának megsértését a bíróság erre irányuló kereset alapján vizsgálhatja.

Záró rész

[45]	A Kúria a pervesztes felperest a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte a felülvizsgálati perköltség megfizetésére.
[46]	A Kúria a felülvizsgálati eljárási illeték viselésére a felperest az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdésében és a költségmentesség alkalmazása a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte.
[47]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (2) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

Budapest, 2019. március 18. 

Dr. Lomnici Zoltán sk. a tanács elnöke, Dr. Stefancsik Márta sk. előadó bíró, Dr. Kurucz Krisztina sk. bíró