A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság

í t é l e t e

Az ügy száma:	Kfv.IV.35.480/2018/4. szám

A tanács tagjai:. Patyi András a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás előadó bíró, 
		. Dobó Viola bíró

A felperes:	felperes neve

A felperes képviselője: Dr. Nyírán Gergely ügyvéd

Az alperes:	alperes neve

Az alperes képviselője: Dr. benyújtó

A per tárgya:	 jogszerű földhasználat egységes területalapú támogatásra jogosultság feltételei körében

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.28.333/2017/9. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria

- 	a Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.28.333/2017/9. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A feljegyzett 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes 2015. május 9-én egységes területalapú támogatás iránti kérelmet nyújtott be az MVH hatáskörrel rendelkező szervéhez, amely a 2016. augusztus 2. napján kelt, 317/1301/8666/20/2015. számú határozatával a támogatás kifizetése iránti kérelmet elutasította. A határozat indokolása szerint a kérelem vizsgálata során megállapítást nyert, hogy a felperes 20%-ot meghaladó, de 50%-ot el nem érő túligénylést valósított meg, tekintettel arra, hogy a 27, 28, 29-es parcellasorszámú területek vonatkozásában támogatásra azért nem jogosult, mert ezen területek tekintetében nem minősül jogszerű földhasználónak, továbbá a 21-es számú tábla tekintetében a fizikai mérés az igényeltnél kisebb támogatható területet igazolt, ezért a 137,74 ha nagyságú igényelt területhez képest, csupán 95,22 ha volt megállapítható. A határozat kiemelte, hogy a 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 1122/2009/EK rendelet 58. cikk (2) bekezdése értelmében a túligénylés ezen esetében a kérelmezőt támogatni nem lehet, ugyanakkor a túligénylés nem éri azt a mértéket, amely bírság kiszabását vonná maga után. 

[2]	A felperes fellebbezett az elsőfokú határozattal szemben, melyben kiemelte, hogy a túligénylés oka a területalapú támogatás elbírálására irányuló eljárás elhúzódása volt, melynek ideje alatt előre nem látható körülmények miatt állt be változás a földhasználati jogosultságát tekintve. Felperes utalt arra, hogy az eljárás folyamán kérte az elsőfokú hatóságot a döntés mielőbbi meghozatalára. Felperes előadta, hogy a közigazgatási eljárás ideje alatt polgári per indult ellene az általa haszonbérbe vett területekre kötött szerződések érvénytelenségének megállapítása tekintetében, melynek végeredményeként a Kúria döntése által pervesztes lett. Felperes ezen körülményt a folyamatban volt közigazgatási eljárásban bejelentette, és az igényelt területnagyságot ennek megfelelően megváltoztatta. Összességében tehát a felperes azt hangsúlyozta, hogy önhibáján kívüli okból, és előre nem látható körülmények miatt került olyan helyzetbe, hogy a kérelme túligénylésnek minősült, álláspontja szerint azonban ez nem értékelhető a terhére, már csak azért sem, mert az eljárás folyamán jóhiszeműen járt el, és a területhasználati jogosultságot érintő változásokat a hatóság felé bejelentette. 

[3]	A Földművelésügyi Miniszter, mint az alperes jogelődje (a továbbiakban: alperes), és másodfokú hatóság az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Határozatát a mezőgazdasági termelők részére nyújtandó közvetlen támogatás igénybevételére vonatkozó szabályokról szóló 8/2015. (III.13.) FM rendelet 2. § (1) bekezdésére, 1. § 4. pontjára, továbbá a mezőgazdasági-, agrár-, vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény (a továbbiakban: támogatási törvény) 47. § (7) bekezdésére és 89. §-ára alapozta. A másodfokú határozat rögzítette, hogy a Kúria a Pfv.V.20.054/2016/10. számú ítéletében a Pesti Központi Kerületi Bíróság 24.G.303.769/2014/44 számú ítéletét helybenhagyta, ezzel pedig megállapítást nyert, hogy a felperessel a G. külterület .../8 és .../16 hrsz. alatti ingatlanok vonatkozásában kötött haszonbérleti szerződése a H. M. T. Kft.-vel szemben hatálytalan. Alperes ezen megállapításból azt a következtetést vonta le, hogy a felperes földhasználati joga a 27. 28. és 29-es számú tábla vonatkozásában 0 ha nagyságú terültre igazolt, ennélfogva az elsőfokú hatóság megállapítását helytállónak találta. A másodfokú határozat rögzítette azt is, hogy az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból, valamint a központi költségvetésből finanszírozott egyes támogatások 2015. évi igénybevételével kapcsolatos egységes eljárási szabályokról szóló 12/2015. (III.30.) FM rendelet (a továbbiakban: R.) 1. § 1., 16., 18. pontjai, továbbá a 9. § (2) és  (3) bekezdései alapján a felperes pontosítást, de módosításnak nem minősülő változtatást hajtott végre a kérelme kapcsán. A hatóság mindezt azért nem vette figyelembe, mert a bejelentés késedelmesen, illetve nem elektronikus úton került benyújtásra, méltányossági jogkör gyakorlására pedig a jogszabály nem biztosít lehetőséget. Alperes hivatkozott az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer, a kifizetések elutasítására és visszavonására vonatkozó feltételek, valamint a közvetlen kifizetésekre, a vidékfejlesztési támogatásokra és a kölcsönös megfeleltetésre alkalmazandó közigazgatási szankciók tekintetében történő kiegészítéséről szóló 640/2014/EU rendelet (a továbbiakban EU r. 2.) 19. cikk (1), (2) és (3) bekezdéseire, amelynek értelmében, ha az igényelt terület és az ellenőrzéseket követően megállapított terület közötti különbség meghaladja a megállapított terület 20%-át, de nem haladja meg annak 50%-át, a kérelmező nem jogosult a támogatásra.

A felperes keresete és az alperes védekezése

[4]	A felperes keresetet terjesztett elő a másodfokú határozat bírósági felülvizsgálata érdekében, melyben azt sérelmezte, hogy a hatóság nem vett figyelembe minden lényeges körülményt a közigazgatási eljárás folyamán. Felperes előadta, hogy a kérelem benyújtásának időpontjában jogszerű földhasználónak minősült, tekintettel arra, hogy a Magyar Állam képviseletében eljáró Nemzeti Földalapkezelőnél jogszerű pályázat útján nyerte el a kérdéses ingatlanok haszonbérleti jogát, és jogszerű földhasználóként a földhasználati nyilvántartásba is be volt jegyezve. A szerződés érvénytelenségének utólagos megállapítása olyan körülmény volt, amelyet előre nem láthatott, ennélfogva nem is lehetett volna vele szemben a támogatási ügyében hátrányos jogkövetkezményeket alkalmazni. Felperes keresetlevelében a közös agrárpolitika finanszírozásáról, irányításáról és monitoringjáról és a 352/78/EGK, a 165/94/EK, a 2799/98/EK, a 814/2000/EK, az 1290/2005/EK és a 485/2008/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 1306/2013/EU rendelet (a továbbiakban: EU r.) 77. cikk (2) bekezdés a), c) és d) pontjaira hivatkozott, és kifejtette, hogy a felperessel szemben szankció alkalmazása kifejezetten jogellenes. 

[5]	Az alperes fenntartotta a másodfokú határozatban foglalt álláspontját. Kiemelte, hogy a felperes földhasználati jogát 2015. június 16. napjára vonatkozóan kellett igazolnia. A felperes pontosítást, de módosításnak nem minősülő változtatást hajtott végre, melyet 2016. június 6-án elkésetten, és nem szabályosan (nem elektronikusan) nyújtott be. Alperes szerint a tárgyi ügyben kialakult jogi helyzet nem felel meg az EU r. 77. cikk a) és d) pontjában meghatározott vis maior fogalomnak, mert a felperesnek tudnia kellett, hogy a kérelem benyújtásának időpontjában olyan területeket is megjelölt, amelyek tekintetében a folyamatban lévő peres eljárás miatt földhasználati jogosultságának jogszerűsége bizonytalan. Mivel alperes szerint a felperes nem tudta a támogatási törvény 38. § (8) bekezdésének megfelelően hitelt érdemlő módon igazolni a támogatásra való jogosultságának feltételeit, az eljárt hatóságok jogszerű döntést hoztak. 

Az elsőfokú bíróság ítélete

[6]	A Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.28.333/2017/9. számú, 2018. május 28-án kelt ítélete szerint a felperes keresete megalapozott. 

[7]	A bíróság egyetértett a felperessel abban, hogy alperes jogszabálysértően jutott arra a megállapításra, miszerint a 27., 28. és 29. számú parcellákat érintő haszonbérleti szerződés harmadik személlyel szembeni hatálytalanságából az következik, hogy felperes területhasználati jogosultsága ezen táblák tekintetében 0 ha-ra csökken, és az így megállapított területnagyságot kell alapul venni a támogatási jogosultság tekintetében. 

[8]	A bíróság álláspontja szerint abból kell kiindulni, hogy az ügyben nem volt vita tárgya, hogy a felperes a földhasználati nyilvántartásba bejegyzett jogszerű földhasználó volt a kérelem benyújtásakor. A bíróság szerint felperes nem szegte meg jóhiszemű eljárási kötelezettségét a közigazgatási szervekkel szemben, a polgári bíróság a szerződés érvénytelenségének megállapítása kapcsán nem a közigazgatási hatósági jogviszonyban alkalmazandó jogszabályok alkalmazása tekintetében döntött (Kfv.IV.35.719/2013/6. számú ítélet).

[9]	Az elsőfokú bíróság az alperes határozatát az elsőfokú határozatra is kiterjedő hatállyal hatályon kívül helyezte, és az első fokon eljárt hatóságot új eljárás lefolytatására kötelezte. Megjegyezte, hogy álláspontja szerint a közigazgatási eljárás időtartamának elhúzódása az ügy érdemére kihatott, mivel ha a támogatás ügyében még a polgári bíróság ítéletének jogerőre emelkedése előtt született volna közigazgatási döntés, akkor felperes - a földhasználati nyilvántartásra való tekintettel - feltehetően támogatásban részesült volna a 27., 28. és 29. számú táblák tekintetében is. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[10]	Az ügyben az alperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. Kérte a Kúriát, hogy az elsőfokú bíróság határozatát változtassa meg, és a felperes keresetét teljes egészében utasítsa el.

[11]	Hivatkozott a támogatási törvény 55. § (1) bekezdésére, mely szerint jogszabály eltérő rendelkezése hiányában az intézkedésben való részvétel feltételeinek már a kérelem benyújtásakor fenn kell állniuk, azt követően újabb bizonyítékok, illetve tények nem hozhatók fel. A Kúria korábbi ítéletére utalva állítja, hogy a használat nem valósulhatott meg, mert a területre túligénylés volt. Ez a körülmény nem minősülhet vis maior eseménynek, miként azt a 
felperes állítja.

[12]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását és a felülvizsgálati kérelem elutasítását kérte. Kifejtette, hogy jó oka volt a Magyar Állam nevében fellépő Nemzeti Földalappal kötött haszonbérleti szerződésében bízni, tehát felróhatóság nem terheli, hivatkozással az EU r. 77. cikk (2) bekezdés a), c) és d) pontjaira. 

A Kúria döntése és jogi indokai

[13]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott az alábbiak szerint. 

[14]	A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 275. §-a szerint a felülvizsgálati eljárásban a Kúria a jogerős határozatot a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja. Jogszabálysértés esetén van lehetőség az eljárást lefolytató bíróság döntésének hatályon kívül helyezésére vagy megváltoztatására.

[15]	Jelen ügyben a felülvizsgálati kérelem alapján a Kúriának a területalapú támogatásra való jogosultság kapcsán a földhasználati jog figyelembe vehetőségéről kellett döntenie egyrészt a jogalap (I.), másrészt joghátrány alkalmazhatósága (II.) összefüggésében.

I.
[16]	A 8/2015. (III.13.) FM rendelet 1. §-a szerint jogszerű földhasználó a támogatási törvény 44. § (4)-(7) bekezdése alapján jogszerű földhasználónak minősülő mezőgazdasági termelő. 

[17]	A támogatási törvény 44. § (4) bekezdése alapján „(a)z ügyfelet a kérelmében megjelölt - a közös agrárpolitika keretébe tartozó támogatási rendszerek alapján a mezőgazdasági termelők részére nyújtott közvetlen kifizetésekre vonatkozó szabályok megállapításáról, valamint a 637/2008/EK és a 73/2009/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 1307/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 4. cikkének e) pontja szerinti - mezőgazdasági területekre nézve jogszerű földhasználónak kell tekinteni, amíg annak vonatkozásában kétség nem merül fel”.

[18]	A támogatási törvény 89. §-a értelmében, valamint a támogatási törvény módosításáról szóló 2015. évi XCIX. törvénnyel megállapított 44. § (4) és (7) bekezdést a 2015. évben beadott egységes kérelmekre induló eljárásokban is alkalmazni kell.

[19]	A peranyag alapján megállapítható, hogy a felperes a földhasználati nyilvántartásba bejegyzett földhasználó volt a vitatott területeket illetően az igénylés szempontjából releváns 2015. június 16-ai állapotra vonatkozóan, majd azt követően 2016. májusig, a Kúria korábbi ítéletéig. 

[20]	A felperesnek a földhivatal által nyilvántartásba vett haszonbérleti joga volt. A korábbi peres eljárás a haszonbérbeadó Nemzeti Földalap és egy másik jogosult, tehát nem a felperes között folyt. A felperes jogosultsága véglegesen csak a kúriai ítélettel dőlt meg, addig - különösen a 2015. év vonatkozásában - földhasználói mivolta iránt anyagi jogerő mellett kétség nem merült fel, figyelemmel egyedüli bejegyzésére is. Ő maga okkal bízhatott annak jogalapjában, figyelemmel az NFA-val való szerződésére. Ezért a kúriai döntésig őt jogszerű földhasználónak kellett tekinteni a támogatási törvény fentebb idézett 44. § (4) bekezdése alapján. 

[21]	A Kúria ezzel kapcsolatban a felperes jóhiszeműségét nem látja megkérdőjelezhetőnek. Egyrészt ugyanis a földhasználati nyilvántartásba bejegyzett jogában okkal bízhatott. Másrészt a változást 2016. június 6-án bejelentette, egyúttal igénylését a vitatott földterületek tekintetében már nem tartotta fenn. 

[22]	Az R. 1. §-a szerint 
1. adatváltozás: az egységes kérelem módosítása, pontosítása, visszavonása, a vis maior tényének bejelentése, a hasznosító személyében bekövetkező változás bejelentése, valamint egyazon területen több növénykultúra egymás utáni termesztésének bejelentése; 
16. módosítás: a támogatási igény növelésére irányuló adatváltozás bejelentése; 
18. pontosítás: az egységes kérelemben megadott adatokra vonatkozó olyan helyesbítés bejelentése, amely az egységes kérelemben megadott adatok valóságnak megfelelő kiigazítására, vagy hátrányos jogkövetkezmény mellőzésére vagy csökkentésére irányul, és ami nem minősül az egységes kérelem módosításának, visszavonásának, vis maior tény bejelentésének, valamint a hasznosító személyében bekövetkező változás bejelentésének. 

[23]	A R. 9. § (2) bekezdése szerint az egységes kérelemben módosításnak nem minősülő változtatások 2015. május 15-éig a 15. § (2) bekezdése szerint alkalmazandó jogkövetkezmény nélkül tehetők. Változtatás benyújtása esetén az egységes kérelem benyújtási dátumának az utolsó változtatás benyújtásának napja minősül. (3) Az elektronikus úton, ügyfélkapus azonosítással történő benyújtási kötelezettség az (1) bekezdésben foglaltakon kívül kiterjed az adatváltozás bejelentésére is a módosítás, a pontosítás, a visszavonás, adategyeztetés és - az ügyfél elhalálozására irányuló vis maior bejelentés kivételével - a vis maior kérelem vonatkozásában.

[24]	A Kúria szerint a felperes nem hibáztatható a kérelem utólag bizonyossá vált hibája tekintetében. A támogatási törvény 44. § (7) bekezdése szerint a (4) bekezdés alkalmazásában jogszerű földhasználónak minősül a következő sorrend szerint az az ügyfél, aki vagy amely - amennyiben az egyes támogatási jogcímekre vonatkozó jogszabályok másként nem rendelkeznek e dátumról - a kérelem benyújtására nyitva álló határidő utolsó napjára vonatkozóan, az általa igényelt terület vonatkozásában [a)] a földhasználati nyilvántartásba földhasználóként bejegyzett. Az utólagos bejelentés e jogosultság elvesztése alapján a Kúria szerint a jóhiszeműség megnyilvánulása és nem tekinthető a kérelem változtatásának, vagyis rá az azzal kapcsolatos eljárási szabályok - így a határidőt, illetve az elektronikus benyújtás kizárólagosságát illetően - jogvesztéssel fenyegetően nem vonatkozhatnak.

[25]	A Kúria az elsőfokú bírósággal egyetért, hogy még ha folyamatban is volt a szerződés érvénytelenségének megállapítására irányuló peres eljárás, annak kimenetele és a jogerős befejezés időpontja - figyelemmel a jogvita konkrét tárgyára is - előre nem látható információ volt a felperes számára, ezért nem róható fel, hogy a felperes a kérelem benyújtásakor közhiteles nyilvántartásba érvényesen bejegyzett tények alapulvételével kezdeményezte a támogatási eljárást.

II.
[26]	A felperes a 2015. évre, tekintettel a földhasználati nyilvántartásba bejegyzésére és ebben való jóhiszemű bizalmára, nem került vele szemben hátrányos jogkövetkezmény alkalmazására okot adó helyzetbe - a következők miatt. 

[27]	A Kúria szerint e jogi helyzetre ugyanis alkalmazandó az EU r. 77. cikke, mely (1) bekezdése szerint a 63. cikk (2) bekezdésében említett igazgatási szankciókat illetően ezt a cikket kell alkalmazni a jogosultsági feltételeknek, a kötelezettségvállalásoknak vagy a 67. cikk (2) bekezdésében említett támogatási szabályok alkalmazásából eredő egyéb kötelezettségeknek való meg nem felelés esetén. A (2) bekezdés szerint nem szabható ki igazgatási szankció, amennyiben: a) a meg nem felelés oka vis maior; b) a meg nem felelés oka az 59. cikk (6) bekezdésében említettek szerinti nyilvánvaló hiba; c) a meg nem felelés oka az illetékes hatóság vagy más hatóság hibája, amelyet az igazgatási szankció által érintett személy ésszerűen nem vehetett észre; d) az érintett személy igazolni tudja az illetékes hatóság számára, hogy nem hibáztatható az (1) bekezdésben említett kötelezettségeknek való meg nem felelés miatt, illetve ha az illetékes hatóság más módon meggyőződött arról, hogy az érintett személy nem hibáztatható.

[28]	A Kúria nem ért egyet a felperes fenti a) pontra mutató hivatkozásával, viszont megalapozottnak tartja esetében a d) pont felhívását. Vitatja ugyanakkor az elsőfokú bíróság azon érvelését is, hogy a fenti cikkre hivatkozás téves lenne, az alábbiak alapján.

[29]	Az ügyben fölmerült, hogy jelen esetben a közigazgatási határozatok nyomán nem szankcióalkalmazásról van szó. A Kúria szerint azonban támogatáscsökkentésről van szó, mégpedig a Bizottság által az EU r. 2. 19. cikkében meghatározottak alapján, mely szerint a túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazandó közigazgatási szankciók a következők: 
„(1) Ha egy adott, a 17. cikk (1) bekezdésében foglalt terménycsoport tekintetében valamely területalapú támogatási rendszer vagy támogatási intézkedés keretében bejelentett terület meghaladja a 18. cikknek megfelelően meghatározott területet, a meghatározott terület alapján kiszámított támogatást a megállapított különbség kétszeresével kell csökkenteni, ha ez a különbség 3%-nál, vagy 2 hektárnál nagyobb, de legfeljebb a meghatározott terület 20%-a. Amennyiben a különbség meghaladja a meghatározott terület 20%-át, az érintett terménycsoportra területalapú támogatás nem nyújtható. 
(2) Amennyiben a különbség meghaladja az 50%-ot, az érintett terménycsoportra területalapú támogatás nem nyújtható. Ezenkívül a kedvezményezettet további szankcióval kell sújtani, melynek összege megegyezik a bejelentett terület és a 18. cikkel összhangban meghatározott terület közötti különbségnek megfelelő támogatás összegével. 
(3) Ha az (1) és (2) bekezdések szerint kiszámított teljes összeg a Bizottság által az 1306/2013/EU rendelet 57. cikkének (2) bekezdése alapján elfogadott szabályoknak megfelelően nem szedhető be a meg nem felelés megállapításának naptári évét követő három naptári év folyamán, a fennmaradó egyenleget törölni kell.”

[30]	A támadott közigazgatási határozatok szerint a felperes elveszti a nem vitatott területekre is a támogatás iránti jogosultságát, ami tehát nem egyszerűen azt jelenti, hogy nem kap támogatást, hanem támogatáscsökkentésként értelmezendő, vagyis a fentiek szerinti igazgatási szankcióként. 

[31]	Ha viszont az EU r. 77. cikk (2) bekezdés idézett d) pontja szerint az érintett személy igazolni tudja az illetékes hatóság számára, hogy nem hibáztatható az említett kötelezettségeknek való meg nem felelés miatt, akkor vele szemben nem szabható ki igazgatási szankció.

[32]	A Kúria mindezek alapján megállapítja, hogy az alperes eljárása mind az adott támogatási évre a jogosultság el nem ismerése, mind szankcióalkalmazás tekintetében sértette a támogatási törvény 44. § (4) bekezdését. Az elsőfokú bíróság emiatt helyesen alkalmazta a régi Pp. 339. §-át a közigazgatási határozatok hatályon kívül helyezését és az elsőfokú hatóságnak a támogatás megállapítására irányulóan új eljárásra kötelezését illetően. 

[33]	A Kúria ezért a felülvizsgálati kérelmet elutasította és az elsőfokú bíróság ítéletét a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fönntartotta.

A döntés elvi tartalma

[34]	A területalapú támogatásra való jogosultság szempontjából az ügyfelet a kérelmében megjelölt mezőgazdasági területekre, az igénylési és az elbírálásra nyitva álló határidőt is figyelembe véve, mindaddig jogszerű földhasználónak kell tekinteni, amíg ennek ellenkezője nem igazolható

Záró rész

[35]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el. A felperes tárgyalás tartására irányuló kérelmét elkésettség okán nem lehetett figyelembe venni.

[36]	A felperes pernyertességére tekintettel, valamint figyelemmel a régi Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó 78. §-ára is, a Kúria az alperest kötelezte a felperes perköltségeinek megfizetésére. 

[37]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított és a 62. § (1) bekezdés h) pontja értelmében feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket a pervesztesnek minősülő alperes személyes illetékmentességére figyelemmel a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

[38]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. április 9.

Dr. Patyi András s. k. a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás s. k. előadó bíró, Dr. Dobó Viola s. k. bíró