A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kfv.I.35.462/2019/8.

A tanács tagjai: . Hajnal Péter a tanács elnöke, dr. Heinemann Csilla előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva bíró
	
A felperes: felperes neve 	
	
A felperes képviselője: dr. Kóté Csaba ügyvéd 
	
Az alperes: NAV Fellebbviteli Igazgatóság
	
Az alperes képviselője: dr. Schafer Móric kamarai jogtanácsos 
	
A per tárgya: adóhatósági határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes 9. szám alatt
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12.K.27.059/2019/5.
Rendelkező rész
A Kúria a Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12.K.27.059/2019/5. számú jogerős ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az alperesnek 25.000 (huszonötezer) forint felülvizsgálati perköltséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer)  forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A NAV Hajdu-Bihar Megyei Adó- és Vámigazgatóság járőrei 2016. szeptember 15-én 9 óra 40 perckor a 42. számú főút ártándi határátkelőhely belépő teherforgalmi sávjában ellenőrzés alá vonták a ... forgalmi rendszámú járműszerelvényt, amely a felperes által ezen fuvarozásra megkért EKÁER számmal közlekedett. Az EKÁER bejelentésben .... forgalmi rendszám szerepelt. A felperes 2016. szeptember 15-én 12 óra 50 perckor módosította a hibás rendszámot azt követően, hogy a helyes rendszámról a román cég magyar idő szerint 12 óra 42 perckor érkezett e-mailjéből tudomást szerzett. Ezt követően az elsőfokú adóhatóság 2016. október 12-én az felperes székhelyén közúti fuvarozással járó tevékenység vizsgálatára irányuló helyszíni ellenőrzést tartott, az ellenőrzés tárgya az Elektronikus Közúti Áruforgalom Ellenőrző Rendszerben (továbbiakban: EKÁER) történő bejelentések vizsgálata volt.

[2]	Az elsőfokú adóhatóság a fenti tényállás alapján rögzítette, hogy a felperes a termékek közúti fuvarozásával kapcsolatos kötelezettségének hibás teljesítése miatt mulasztást követett el, de mérlegelési jogkörében eljárva a mulasztási bírság kiszabását mellőzte.

[3]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2157910436 számú határozatával az elsőfokú döntést helybenhagyta. Döntésének jogalapjaként az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. évi törvény (továbbiakban: Art.) 22/E. § (1), (2) és (4) bekezdését hívta fel, továbbá az elektronikus közúti áruforgalom ellenőrző rendszer működéséről szóló 5/2015. (II.27.) NGM rendelet (továbbiakban: R.) 6. § (1), 11. § (1),(2) bekezdését. Hangsúlyozta, hogy a rendelet értelmében az EKÁER adatok bejelentésére- címzettként- a felperes volt köteles. A rendelkezésre álló adatok alapján a felperes a gépjárműszerelvény rendszámát hibásan közölte bejelentésében, bár azt később módosította. Ugyanakkor a mulasztás megítélésére kihatással nem bírt, hogy a felperes mikor módosította a rendszámot, mivel az ellenőrzés pillanatában nem a helyes adat szerepelt az EKÁER bejelentésben, így mulasztása megvalósult. A mulasztási bírság mellőzése körében javára vette figyelembe, hogy jelentős számú bejelentés mellett csak egy esetben rögzített hibás bejelentést. Így annak mellőzése az elsőfokú hatóság részéről jogszerű volt.

[4]	Az alperes arra is kitért, hogy az „Analyzer" rendszerből megállapíthatóan a vizsgált gépjármű 2015. szeptember 15-én 9 óra 5 perckor vásárolt útdíjat a teljes magyarországi útvonalra. A határátlépést követően állította meg az igazgatóság a tehergépjárművet, azonban fényképfelvételt a rendszerből már nem lehetett kinyomtatni, mivel azokat csak 3 hónapra visszamenően őrzik meg.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[5]	A felperes keretében elsődlegesen az alperes határozatának megváltoztatását, a mulasztás megállapításának mellőzését, másodsorban az alperes határozatának az elsőfokú határozatra kiterjedő hatályon kívül helyezését kérte. Hangsúlyozta, hogy mindenben jogkövetően járt el, fizikai, illetve intellektuális képtelenség lett volna jogszabályi kötelezettségének a megrendelt útdíjköteles szállítással kapcsolatban a tényállásban foglaltaknál teljesebben, gyorsabban eleget tenni. Az R. 6. § (1) bekezdését az alperes tévesen alkalmazta, ugyanis annak 11. § (1) és (2) bekezdésének helyes értelmezése szerint ismereteik alapján kell az Európai Unió más tagállamában feladott áru szállításával összefüggő adatokat közölni. Nem írja elő, hogy a bejelentésre kötelezett által nem ismert adatokat is köteles lenne bejelenteni. A rendelet lehetőséget nyújt a bejelentett adat módosítására, amivel a felperes azt követően élt, hogy a román feladótól az eltérő forgalmi rendszámról értesítést kapott. A határátkelőhelyi alap-ellenőrzési jegyzőkönyvet nem kapta meg, így ennek hiányában az sem biztos, hogy közúton történt az ellenőrzés. Azt azonban nem vitatta, hogy az ellenőrzés lefolytatásakor nem a valós adatok szerepeltek a nyilvántartásban. Megkérdőjelezte viszont az objektív felelősség fennállását, hiszen olyan adatért nem tartozik felelősséggel, amelynek megváltozásáról nincs tudomása. A rendelet 11. § (7) bekezdésének alaptörvény-ellenessége miatt alkotmánybírósági eljárás lefolytatását indítványozta.

[6]	Az első tárgyaláson a felperes keresetét kiegészítette. Kifogásolta, hogy az Art. 93. § (1), (4), (6) bekezdését megsértve a felperest az ellenőrzésről nem értesítették, illetve vitatta, hogy belföldi útszakaszon történt az ellenőrzés. Végül sérelmezte az Art. 100. § (3) bekezdésében írtak megszegését, miután iratbetekintési jogukat a hatóság nem biztosította.

[7]	Az alperes nyilatkozatában a felperes keresetének elutasítását kérte.

Az elsőfokú ítélet
[8]	A bíróság a felperes keresetét elutasította. Hangsúlyozta, hogy a Pp 3. § (3) bekezdés, 164. § (1) bekezdése szerinti bizonyítási teherről a felperest tájékoztatták, így az ő bizonyítási körébe tartozott, hogy az alapellenőrzés nem a jegyzőkönyvben megjelölt 42. számú főúton, az ártándi határátkelőhely belépő teherforgalmi sávjában, hanem ettől eltérő helyen történt.

[9]	Nézete szerint a felperes hibás bejelentése egyértelműen megállapítható, miután az ellenőrzéskor az EKÁER rendszerben eltérő rendszám szerepelt. Hangsúlyozta, hogy sem Art., sem az R. nem ad kimentési lehetőséget, a bejelentő - jelen esetben a felperes - felelőssége objektív. Az igazgatóság jegyzőkönyve közokiratnak minősül, az abban foglaltakat mind az adóellenőrök, mind a gépjárművezető aláírta. Önmagában az a tény, hogy az ártándi határátkelőnél a tehergépjárművek beléptetése nem a határátkelő főkapuján történt, hanem egy kitérő sávban, akár a parkoló területén, nem jelenti azt, hogy a terület nem tartozik a határátkelőhelyhez és maga a parkoló a közúthoz. Hivatkozott a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 47. § 10. pontjára, melynek értelmében az út tartozéka a várakozó hely, pihenőhely is. Emiatt szükségtelennek tartotta a NAV ellenőrök, továbbá a gépjárművezető tanúként történő meghallgatását. Az eljárás szabálytalansága miatti kifogást figyelmen kívül hagyta és megállapította, hogy a felperesnek kellett bizonyítania az alperesi határozatban foglaltakkal szemben a jogkérdésen túl a ténykérdéseket is. Miután az adóhatóság alap-ellenőrzése időpontjában nem a valós adatok voltak az EKÁER rendszerben rögzítve és az alapellenőrzés az ártándi határátkelőhelyen történt, a felperes által benyújtott bizonyítékok azonban ezeket nem cáfolták, ezért a felperes keresetét a Pp. 339. § (1) bekezdés alapján elutasította.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[10]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, az alperesi határozatnak az elsőfokú határozatra történő hatályon kívül helyezésével az elsőfokú közigazgatási szerv új eljárás lefolytatására történő kötelezését kérte, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, a felperes keresetének teljesítését, míg harmadlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az eljáró bíróság új eljárásra történő utasítását indítványozta. Nézete szerint az elsőfokú bíróság ítélete sérti a Pp. 3. § (1)-(2) bekezdés, 213. § (1) bekezdését, miután kereseti kérelmeire választ nem adott. Kifejezetten az alapellenőrzési jegyzőkönyv bizonyítékként történő elfogadhatósága és megbízhatósága kérdésében az Art. 93. § (1), (3), (4) bekezdés, 87. § (1) bekezdés d) pontjának megsértése, elbírálása hiánya okán. Hangsúlyozta, hogy már a per első tárgyalásán szóban kiegészítette keresetét, azt írásban megismételte, de azt a bíróság nem bírálta el, ezzel megszegte a Pp. 221. § (1) bekezdésében előírt indokolási kötelezettségét is. A bíróság annak sem adta indokát, hogy miért nem szükséges a helyszín megtekintése annak ellenére, hogy fényképek és videók már nem álltak rendelkezésre. A közokirat bizonyító erejének megítélésekor nem vette figyelembe, hogy az önellentmondást tartalmaz, hiszen azt tartalmazza, hogy szabályszegés nem történt, holott éppen a szabályszegés miatt indult a felperessel szemben eljárás. A jegyzőkönyvnek az a megjegyzés, hogy „az ártándi határátkelőhely belépő teherforgalmi sávjában" történt az ellenőrzés, sem pontos, se nem egzakt meghatározás, ebből nem lehet következtetést levonni arra, hogy az ellenőrzés közúton történt vagy arra, hogy az ellenőrzést megelőzően Magyarország területén a tehergépjármű közutat vett igénybe. Az általa csatolt tulajdoni lap, térkép másolat igazolja, hogy az ingatlan-nyilvántartásban az ellenőrzés helyszínéül szolgáló terület határátkelő. Az ellenőrzés tehát legkisebb valószínűséggel folyt a 42. számú úton, de nem folyt közúton sem. A tulajdoni lap hiteles volt, a térkép másolat adatait az alperes nem vitatta.

[11]	Ezzel összefüggésben hivatkozott az R. 11. § (4) bekezdés b) pont, 7. § (1) bekezdés j) pontjában foglaltakra és hangsúlyozta, meg kellett volna vizsgálni, hogy az ellenőrzés időpontjáig be kellett-e jelenteni a rendszámot, hiszen, ha addig az nem volt szükséges, úgy a bejelentést sem lehet tévesnek tekinteni. Nézete szerint tévesen hivatkozott a bíróság a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: Kkt.) 47. § (10) bekezdésére, miután az út célját szolgáló egyes dolgokat tekint tartozéknak általánosságban a jogalkotó, míg jelen esetben a légi fényképen parkolónak látszó nagy kiterjedésű terület nem az út célját, hanem a határrendezést szolgálja. Ellentétes az elsőfokú bíróság döntése az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény 5. § (1) bekezdésével is, hiszen az azt tartalmazza, hogy a határátkelő belépő kamion sávja nem út, hanem határátkelő.

[12]	A bizonyítási teher kiosztása is tévesen történt meg, hiszen a Pp. 336/A. § alapján az alperest terhelte volna annak bizonyítása, hogy közúton történt az ellenőrzés összhangban az Art. 86. § (1) bekezdés, Art. 97. §-ában foglalt tényállási tisztázási és bizonyítási kötelezettséggel. Fenntartotta továbbá az objektív felelősséggel összefüggésben a keresetében előterjesztett alkotmányossági aggályait is.

[13]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában való fenntartását indítványozta.

A Kúria döntése és jogi indokai
[14]	A felperes felülvizsgálati kérelme nem alapos.

[15]	A Kúria rögzíti, hogy a Pp. 275. § (1),(2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a rendelkezésre álló iratok, adatok alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között dönt. Nincs helye felülmérlegelésnek, kivéve, ha az ítéletben rögzített tényállás hiányos, az indokolás kirívóan okszerűtlen, iratellenes vagy logikátlan. Jelen esetben a Kúria megállapította, hogy az elsőfokú ítélet a felülvizsgálati kérelemben foglalt okból nem jogszabálysértő.

[16]	Elsőként a Kúria a felperesnek az „alapeljárás" megindításával kapcsolatos értesítési kötelezettség elmaradásával és az ebben az eljárásban keletkezett jegyzőkönyv felhasználásával kapcsolatos érveit vizsgálta. A Kúria nem osztja azt a felperesi álláspontot, hogy a bíróság az ezzel összefüggő érvelésével ne foglalkozott volna, hiszen részletesen elemezte, hogy arra, hol, milyen körülmények között került sor. Ezt az elemzést, azonban csakis az EKÁER szabályozás keretein belül kellett elvégeznie. Ennek során arra kellett figyelemmel lennie, hogy felperes az Art. 22/E. § (1) bekezdése szerinti feltételekkel rendelkező közúti árufuvarozással járó termékbeszerzést végzett-e, mert ez esetben teljesítenie kellett, mint címzettnek a R. 11. § (1)-(2)bekezdés szerinti bejelentést, a 7. § (1) bekezdés b.)-k.) és m.) pontja szerinti adattartalommal. Ezt az elemzést elvégezte, és jogszerűen jutott arra következtetésre, hogy a felperes részéről fennálló hibás bejelentés miatt az Art. 172. § (19a) bekezdés szerinti jogkövetkezményt az alperes alkalmazhatta.

[17]	Rámutat a Kúria arra, hogy a gépjármű szerelvény kapcsán végzett adatgyűjtésre irányuló ellenőrzés során az alperest értesítési kötelezettség nem terhelte, hiszen az ellenőrzés nem a felperes, mint címzett bejelentési kötelezettsége teljesítésének felülvizsgálatára irányult, hanem annak megállapítására, hogy az ellenőrzött szerelvény EKÁER bejelentéssel rendelkezett-e. A felperesnél ezen adatgyűjtést követően került sor az Art. szerinti ellenőrzés lefolytatására, ahol a tényállást kellő mélységben feltárták, az adatgyűjtés keretében feltárt adatokat vetették össze a felperesi nyilvántartással. Ebből kifolyólag az a körülmény, hogy a felperes mikor ismerte meg ezt a jegyzőkönyvet nem bírt jelentőséggel.

[18]	Lényegtelen volt annak elemzése, hogy az ellenőrzés lefolytatására hol került sor, mert az R. 11. § (4) bekezdés b.) pontja értelmében a 7. § (1) bekezdés j) pontja szerinti adatot az EKÁER szám igénylésekor vagy azt követően, de legkésőbb a termék belföldi útszakaszon történő fuvarozásának megkezdéséig kell bejelenteni. Kiemelendő, hogy a jogszabály nem „közút" kifejezést használ, hanem belföldi útszakaszon történő fuvarozást. A Kúria álláspontja szerint a gépjárműszerelvény határátlépésével a belföldi útszakaszon történő fuvarozás megkezdődött. Azt a felperes sem vitatta, hogy az ellenőrzést követően a gépjármű szerelvény a hibás bejelentési adatokkal tovább folytatta útját, az adatok kijavítására, módosítására csak 12.50- kor került sor. Így a belföldi útszakaszon történő fuvarozás kétségkívül megvalósult. Erre figyelemmel a Kúria nem tulajdonított jelentőséget annak, hogy az ellenőrzés hol történt: a határátkelő helyen, annak parkolójában vagy a főúton. Azt a felperes pedig nem bizonyította, hogy arra még a határátlépést megelőzően sor került.

[19]	A felperes tévesen hívta fel a felülvizsgálati kérelmében a Pp. 336/A. § (2) bekezdését, és megalapozatlanul érvelt azzal, hogy a perben a bizonyítás nem őt, hanem az alperest terhelte. A Pp. XX. fejezetében szabályozott közigazgatási perben a bíróság a felülvizsgálni kért közigazgatási határozat jogszerűségéről dönt a Pp. 215. §-a értelmében a kereseti kérelem keretei között. A felperes eljárási jogi és anyagi jogi jogszabálysértésre hivatkozással kérheti a határozat bíróság általi felülvizsgálatát, keresetét a Pp. 3. § (3) bekezdése, 164. § (1) bekezdése alapján bizonyítani köteles. A Pp. 336/A. § (2) bekezdése a peres eljárásban felmerülő bizonyítási kötelezettség megosztásával kapcsolatos szabályozást tartalmaz meghatározott feltételek fennállása esetén. A félnek, amennyiben a Pp. 336/A. § (2) bekezdésére hivatkozik, fő szabály szerint azt kell bizonyítania, hogy a közigazgatási eljárás során bizonyítékot terjesztett elő, amelyeket azonban a közigazgatási szerv nem vizsgált, illetőleg indokolásában nem tért ki a felajánlott, de mellőzött bizonyítékok bemutatásra, és a mellőzés indokaira. (KGD 2008.2. szám) A felperes nem hivatkozott olyan bizonyítékra, amelyet az alperes a közigazgatási eljárásban nem vizsgált, illetve amelyet indokolás nélkül mellőzött, önmagában a közigazgatási határozatban szereplő bizonyítékértékelés vitatása nem adhatott alapot a Pp. 336/A. § (2) bekezdésének alkalmazására, ennél fogva az elsőfokú bíróság a bizonyítási teher kiosztása kérdésében helytállóan foglalt állást.

[20]	A felperesnek az objektív felelősséggel kapcsolatos érveivel kapcsolatban a Kúria kiemeli, hogy az Alkotmánybíróság 60/2009. (V.28.) AB határozatában az ilyen jellegű felelősségi formák alkotmánysértését már vizsgálta és az erre vonatkozó indítványokat elutasította. Erre is tekintettel a Kúria alkotmánybírósági eljárás kezdeményezését nem tartotta indokoltnak.

[21]	A fentiek alapján a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján az elsőfokú bíróság ítéletét hatályában fenntartotta.
A döntés elvi tartalma
[22]	A belföldi útszakaszon történő fuvarozás megkezdését megelőzően köteles a címzett az R.-ben meghatározott adattartalommal bejelentési kötelezettségének eleget tenni. Amennyiben a bejelentés hibás adattartalommal történik, úgy jogszerű az Art. 172. § (19a) bekezdés szerinti jogkövetkezmény alkalmazása.

Záró rész
[23]	A Kúria a pervesztes felperest a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte az alperes felülvizsgálati perköltségének megfizetésére.

[24]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a pervesztes felperes a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles megfizetni.

[25]	A felperes a veszélyhelyzet ideje alatt érvényesülő egyes eljárásjogi intézkedésekről szóló 74/2020. (III.31.) Kormányrendelet 41. § (1) bekezdése alapján kiadott kúriai felhívásra tárgyalás tartása iránti kérelmet nem terjesztett elő, ezért a felülvizsgálati kérelem tárgyaláson kívül került elbírálásra.
Budapest, 2020. április 16.
dr. Hajnal Péter sk. a tanács elnöke, dr. Heinemann Csilla sk. előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva sk. bíró