A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.I.35.388/2017/4.

A tanács tagjai: Dr. Hajnal Péter a tanács elnöke, Dr. Heinemann Csilla előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva bíró

A felperes: felperes neve	
	
A felperes képviselője: Dr. Bodnár István ügyvéd (fél címe)
	
Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
	
Az alperes képviselője: Dr. Balla Orsolya jogtanácsos
	
A per tárgya: adóhatósági határozat bírósági felülvizsgálata	

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes 9. szám alatt
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Egri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.K.27.023/2017/8.

Rendelkező rész 
A Kúria az Egri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.K.27.023/2017/8. számú ítéletét hatályon kívül helyezi, és a felperes keresetét elutasítja.

Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint együttes elsőfokú és felülvizsgálati perköltséget. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 36.000 (harminchatezer) forint kereseti és 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperesi társaság tevékenységét 2016. január 22. napján kezdte meg, ügyvezetője V. Zs. B. A felperest más cégek mellett az A. Kft. (továbbiakban: Kft.) alapította, mely 2007. július 25. napján alakult és melynek ügyvezetője szintén a felperesi ügyvezető. A felperes és a Kft. 2016. február 1-jén üzleti tanácsadásra megállapodást kötöttek. Az adóhatóság megállapítása szerint a felperes nem tett eleget a kapcsolt vállalkozásra vonatkozó bejelentési kötelezettségének a szerződéskötést követő 15 napon belül, ezért a bejelentési kötelezettség késedelmes teljesítését állapította meg, azonban mulasztási bírságot nem szabott ki. 

[2]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes az elsőfokú határozatot a 2154136746 számú határozatával helybenhagyta. Határozatát a társasági adóról és osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (továbbiakban: Tao.tv.) 4. § 23. pont f) alpontjára, az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (továbbiakban: Art.) 178. § 17. pont, 23. § (1), (4) bekezdés b) pontjára, valamint a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (továbbiakban: Ptk.) 3:21. § (1), (3) bekezdés, 3:112. § (2) bekezdés, 3:109. § (1)-(2) bekezdéseire alapította. Kifejtette, hogy az ügyvezető egyező személye okán előállt üzleti és pénzügyi politikára vonatkozó döntő befolyás gyakorlás révén a felek kapcsolt vállalkozásnak minősülnek, az azonos ügyvezetés önmagában megalapozza az üzleti és pénzügyi politikára gyakorolt döntő befolyást. 

A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[3]	A felperes keresetében elsődlegesen az alperesi határozat hatályon kívül helyezését, másodlagosan az elsőfokú határozat hatályon kívül helyezése mellett új eljárás lefolytatására kérte kötelezni az adóhatóságot. 

[4]	Álláspontja szerint az alperesi értelmezés oly mértékben ellentmond az érintett jogszabály nyelvtani és logikai értelmezéssel megállapítható tartalmának, amely miatt inkább tekinthető jogalkotásnak, mint jogértelmezésnek. A kapcsolt vállalkozásra vonatkozó előírás ugyanis egy feltételes mondatszerkezetben került meghatározásra, e szerint kapcsolt vállalkozás: az adózó és más személy, ha köztük az ügyvezetés egyezőségére tekintettel az üzleti és pénzügyi politikára vonatkozó döntő befolyásgyakorlás valósul meg. 

[5]	Ezt csak úgy lehet értelmezni, hogy az adózó és más személy azzal a feltétellel minősíthető kapcsolt vállalkozásnak, ha köztük az ügyvezetés egyezősége okán megvalósul az üzleti és pénzügyi politikára vonatkozó döntő befolyásgyakorlás. Így vizsgálni és bizonyítani kellett volna a közös ügyvezető befolyásgyakorlásának lehetőségeit és a tényleges megvalósulás módját mindkét érintett adózó pénzügyi és üzletpolitikájára. Ugyancsak bizonyítani kell e befolyás döntő mértékét. Miután az adóhatóság nem vizsgálta a fenti feltételek fennállását, így megsértette az Art. 1. § (2) bekezdés, 97. § (4),(6) bekezdéseit. 

[6]	Utalt arra, hogy a felperesi cég nem klasszikus értelemben működő cég, hanem ún. startup, ez azt jelenti, hogy induló, feltörekvő cég, amely egy szigorúan vett cél tevékenység fejlesztésére, megvalósulására jött létre, nem általános széles tevékenységi körök gyakorlására, üzletvitelére. A társaság egyik tagja egy tőkealap, amely meghatározta, hogy a felperesi cég és annak ügyvezetője egy fejlesztési program keretében megszerzett forrást hogyan használhatja fel és minden ügyvezetői döntést megelőzően köteles a befektető felé információt adni és jóváhagyását kérni. 

[7]	Az alperes a felperes keresetének elutasítását indítványozta.

Az elsőfokú ítélet
[8]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét alaposnak találta, és az alperesi határozatot az elsőfokú határozatra is kiterjedően hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú hatóságot új eljárás lefolytatására kötelezte.

[9]	Nézete szerint az alperes tévesen értelmezte az alkalmazott jogszabályi rendelkezéseket. Önmagában az ügyvezetés azonosságából még abban az esetben sem, ha a társaságok ügyvezetője önálló képviseleti joggal bír, nem következik a döntő befolyásgyakorlás az üzleti és pénzügyi politikára. Utalt arra, hogy a gazdasági társaságok tagjai közösen határozzák meg az üzletpolitikai célt, ez következik a Ptk. 3:88., 3:16 § (1) bekezdés, 3:21. § (1) bekezdés, valamint 3:109. § (2) bekezdés, 3:112. § (2) bekezdéséből. Az üzleti és pénzügyi politika szempontjából a létesítő okirat, illetőleg a társaság legfőbb szervének döntései a meghatározók. Ezzel szemben a vezető tisztségviselő a társaság törvényes képviseletét látja el, lényegében feladata a legfőbb szerv által meghatározott távlati célok végrehajtása, ezen belül szerződéskötés, a társaság képviseletének ellátása harmadik személyek irányába. Minderre tekintettel minden ügyben egyénileg kell vizsgálni, hogy mi a tagok és mi a vezető tisztségviselők hatásköre, megvalósul-e a döntő befolyásgyakorlás az üzleti és pénzügyi politika tekintetében. 

[10]	Hangsúlyozta, hogy a felperes a közigazgatási eljárás során is részletesen nyilatkozott és csatolt okirati bizonyítékokat arról, hogy a társaság tagjainak, illetőleg az ügyvezetésnek hogyan különül el feladata. A nyilatkozatok és iratok ellenére az alperes ezen körülményeket nem vizsgálta, így helytállóan hivatkozott a felperes arra, hogy az alperes megszegte az Art. 97. § (4),(6) bekezdésben foglalt tényállás tisztázási kötelezettségét. 

[11]	Elemezte az ügyvezető munkaszerződését és arra a következtetésre jutott, hogy feladata a társaság képviselete a hatóságokkal és más gazdasági társaságokkal szemben, a cég feladatai ellátásának szervezése, ennek során a munkáltatói jogok gyakorlása a cég egyéb alkalmazottai tekintetében, más közreműködők bevonása a cég feladatai ellátásába, szerződések megkötése, végrehajtásának ellenőrzése és a társaság tulajdonosainak, befektetőinek folyamatos tájékoztatása a fejlesztési projekt alakulásáról és a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök felhasználásáról. Így álláspontja az volt, hogy nem nyert igazolást, hogy a felperesi ügyvezető volt az, aki a társaság üzleti és pénzügyi politikájának meghatározásában döntő szerepet vállalt. Miután e körülményeket az alperes elmulasztotta értékelni, ezzel megsértette a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban: Ket.) 72. § (1) bekezdés eb) alpontját, mivel a felajánlott, de mellőzött bizonyítékok tekintetében a mellőzés indokait a határozat nem tartalmazta.

[12]	A bíróság úgy értékelte, hogy a tényállás feltáratlan, indokolási kötelezettségét részben megsértette az alperes, ezért a Pp. 339. § (1) bekezdés alapján az alperesi határozatot az elsőfokú határozatra is kiterjedően hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú hatóságot új eljárás lefolytatására kötelezte. Az új eljárás során a már becsatolt nyilatkozat, munkaszerződés, továbbá a létesítő okirat, a legfőbb szerv határozatainak, illetőleg a befektetők, tagok egyéb döntéseinek és megállapodásának vizsgálata alapján kell azt meghatározni, hogy az ügyvezetés egyezőségére tekintettel a két társaság között az üzleti és pénzügyi politikára vonatkozó döntő befolyásgyakorlás megvalósul-e a felperes és a Kft. között. A lefolytatott bizonyítás eredményeként lehet azt eldönteni, hogy a felperes vajon elmulasztotta-e bejelentési kötelezettségét.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[13]	A jogerős ítélet ellen az alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése és a felperes keresetének elutasítása érdekében. 

[14]	Elsődlegesen leszögezte, nem vitatott tény a perben, hogy a két gazdasági társaságnak egy személy az ügyvezetője. Az ügyvezető a vállalkozások vonatkozásában önálló és egyedüli képviseleti jogosultsággal rendelkezik. A Ptk. a bíróság által is idézett jogszabályhelyeinek egybevetése alapján rögzíthető, hogy a gazdasági társaság legfőbb szervének feladatát képezi a vállalkozás alapvető üzleti kérdéseiben való döntéshozatal, azaz a legfőbb szerv határozza meg az üzletvitel alapvető kereteit. Ugyanakkor annak végrehajtása kétséget kizáróan az ügyvezető döntései alapján valósul meg, mivel annak végrehajtása nem a legfőbb szerv vagy más társasági szerv hatáskörébe tartozik, hanem a törvényes képviselő kötelezettsége. Az ügyvezető a vezető tisztségviselői feladatait a társaság érdekeinek elsődlegessége alapján önállóan látja el, mellyel megvalósul a döntő befolyásgyakorlás az üzleti és pénzügyi politikára. 

[15]	Álláspontja az volt, hogy a Tao.tv. és az Art. jogszabályi rendelkezéseit együttesen vizsgálva egyértelműen rögzíthető, hogy az önálló ügyvezetői minőséggel és az e feladatkörrel együtt járó befolyásgyakorlást annak külön tartalmi vizsgálata nélkül is olyan döntő volumenűnek tekinti, amely megalapozza a két társaság kapcsolt vállalkozás jellegét. Tévedett az elsőfokú bíróság, amikor a társaság üzleti és pénzügyi politikájának meghatározását tekintette döntő befolyásgyakorlásnak, míg az önálló képviselettel rendelkező ügyvezető tevékenységét nem. Arra is utalt, hogy a felperes nem választotta az IFRS szerinti beszámoló készítését, így irreleváns, hogy a nemzetközi számviteli standard miként határozza meg a kapcsolt felek fogalmát, a felperes ugyanis nem tartozik annak hatálya alá. 

[16]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében a helytálló jogszabályi értelmezésen alapuló jogerős ítélet hatályában való fenntartását indítványozta. 

A Kúria döntése és jogi indokai
[17]	A felülvizsgálati kérelem alapos.

[18]	A perbeli esetben abban a jogkérdésben kellett állást foglalni, hogy a 2015. január 1-jével hatályba lépett változtatás alapján a felperes és a Kft. azonos ügyvezetése okán kapcsolt vállalkozásnak minősül-e és ez alapján terhelte-e a felperest a köztük létrejött szerződéses jogviszony miatt a törvényben írt bejelentési kötelezettség.

[19]	A törvényjavaslathoz kapcsolódó részletes indoklás rögzíti, hogy a korábbi szabályok alapján a szavazati jogok többségével való rendelkezéshez, illetve a vezető tisztségviselők, felügyelő bizottsági tagok többségének kinevezéséhez, visszahívásához kötődött a kapcsolt vállalkozási viszony keletkezése.

[20]	Az új rendelkezés célja, hogy a transzferáras szabályok kiterjedjenek azokra az esetekre is, amikor a régi szabályok alapján két társaság nem minősült kapcsolt vállalkozásnak, „azonban az ügylet a felek közötti valamely speciális kapcsolódás, függés miatt mégsem tekinthető teljesen független körülmények között, piaci alapon létrejöttnek".

[21]	Az elsőfokú bíróság nem tekintette mérvadónak az azonos ügyvezetői státust, hanem nézete szerint mindig egyedileg kell vizsgálni a feladat és hatáskörök lehatárolásával, hogy megvalósul-e a döntő befolyásgyakorlás az üzleti és pénzügyi politika tekintetében.

[22]	A Kúria álláspontja szerint ez a megközelítés téves. Megítélése szerint akkor valósul meg az azonos ügyvezetés általi kapcsoltság, amennyiben a közös ügyvezetés (ügyvezető) mindkét társaságban jogosult önállóan dönteni, így az üzleti és pénzügyi politikára döntő befolyásgyakorlást megvalósítani. Amennyiben azonban ez a feltétel nem azonosan érvényesül mindkét társaságban, mert az egyikben önálló képviseleti joggal rendelkező ügyvezető a másik vállalkozásban egy másik ügyvezetővel együttes képviseleti jogosultsággal rendelkezik, akkor ebben a vállalkozásban már nem jogosult önállóan hatni az üzleti és pénzügyi politikára, így e két társaság között (a közös ügyvezetésre tekintettel) nem jön létre kapcsolt vállalkozási viszony. Nem szükséges tehát vizsgálni önálló ügyvezetés esetén, hogy ezek a feladatkörök hogyan oszlanak meg a tagok és tisztségviselők között, hanem az önálló képviseleti jogosultság eleve feltételezi a döntő befolyásgyakorlás fennállását. Az elsőfokú bíróság által elfoglalt álláspont elfogadása esetén a szerződéses jogviszony létrejöttének körülményei részletes vizsgálata, a jogviszony elemeinek egyedi elemzése mind az adózókat és az adóhatóságot is elbizonytalanítaná a bejelentési kötelezettség megítélése körében. Ez semmiképp sem lehetett a jogalkotó célja és ebben az esetben jogalkotása nem felelne meg a jogalkotással szemben támasztott azon követelménynek sem, hogy egyértelműen értelmezhető szabályozási normát hozzon létre. A vitatott jogi normának nem lehet más értelmet tulajdonítani, mint amit az alperes is állított, vagyis az önálló ügyvezetésre figyelemmel a kapcsolt vállalkozási jogviszony létrejön, így a felperest bejelentési kötelezettség terhelte.

[23]	A fentiekkel ellentétes jogerős ítéletet a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és a felperes keresetét elutasította.

A döntés elvi tartalma
[24]	Amennyiben a közös ügyvezető mindkét társaságban jogosult önállóan dönteni, úgy az üzleti és pénzügyi politikára döntő befolyásgyakorlás megvalósul.

Záró rész
[25]	A pervesztes felperes a Pp. 78. § (1) bekezdése szerint köteles az alperes elsőfokú és felülvizsgálati eljárási költségének megfizetésére.

[26]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti és felülvizsgálati illeték viselésére a Kúria az Itv. 50. § (1) bekezdése és a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte a felperest.

[27]	A Kúriának jogkérdésben kellett döntenie, bizonyítás kérdése fel sem merült, a felek írásban kifejtették jogi álláspontjukat. Tárgyalás tartását a felek egyike sem kérte, és mivel a Pp. 272. § (2) bekezdése a felülvizsgálati kérelem kiegészítését, a 275. § (1) bekezdés pedig a bizonyítást zárja ki, nem merült fel a tárgyalás tartásának szükségessége, a Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson kívül bírálta el.
Budapest, 2017. november 23.
dr. Hajnal Péter sk. a tanács elnöke, dr. Heinemann Csilla sk. előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva sk. bíró