A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság

í t é l e t e

Az ügy száma: 	Kfv.IV.35.382/2018/4. szám

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás előadó bíró, 
		    Dr. Dobó Viola bíró

A felperes: 	I.rendű felperes neve I. rendű
                      
		I.rendű felperes nevené II. rendű

A felperesek képviselője: Dr. Turi Lajos Péter ügyvéd

Az alperes: 	alperes neve
		
Az alperes képviselője: Dr. Pálvölgyi Ákos jogtanácsos

A per tárgya: lakáscélú támogatás visszafizetése

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.27.434/2017/12. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 

- 	a Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.27.434/2017/12. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és a keresetet elutasítja;

- 	kötelezi a felpereseket, hogy 15 nap alatt fizessenek meg egyetemlegesen az alperesnek 40.000 (negyvenezer) forint elsőfokú és 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget;

- 	kötelezi a felpereseket, hogy felhívásra fizessenek meg az államnak egyetemlegesen 30.000 (harmincezer) forint elsőfokú és 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárásban feljegyzett illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	I. r. és II. r. felperes a Balaton-felvidéki Takarékszövetkezet útján S. belterület ./37 hrsz.-ú, természetben S., A. utca 19/5. szám alatt található ingatlanban lakás vásárlásához, építkezés befejezéséhez 2009. július 13. napján KLÉ/076/09/03. számon kötött támogatási szerződéssel 2.400.000,-Ft, a 2009. november 5. napján KL/110/09/03. számon kötött támogatási szerződéssel 1.400.000,-Ft közvetlen állami támogatásban részesültek.

[2]	I. r. felperes 2016. szeptember 21. napján a támogatott ingatlan társasházzá alakítása kapcsán küldött levelében lakóhelyét J., D. utca 2. szám alatt jelölte meg. Az elsőfokú hatóság a nyilatkozatra való tekintettel hatósági eljárást indított. A Veszprém Megyei Kormányhivatal 2016. december 13-án kelt elsőfokú határozatában elrendelte, hogy I. r. felperes 2.484.358,-Ft-ot, II. r. felperes 2.484.358,-Ft-ot köteles visszafizetni. Határozatában megállapította, hogy a felperesek, valamint gyermekei bejelentett lakcíme eltérő a S., A. utca 19/5. számtól és tartózkodási lakhely nincs bejegyezve. Lakáscélú állami támogatás folyósításában közreműködő Balaton-felvidéki Takarékszövetkezet megkeresésére tájékoztatta, hogy a támogatottak, valamint gyermekei a hatósági eljárás megindítását követően bejelentkeztek a támogatott ingatlanba. A Köznevelés Információs Rendszere Személytörzs adatai alapján a gyermekek Kisvárdán járnak, jártak iskolába és óvodába. A jegyző megkeresésére közölte, hogy I. r. felperes életvitelszerűen nem a J., D. utca 2. szám alatti ingatlanban él. A határozat hivatkozott a lakáscélú állami támogatásokról szóló 12/2001. (I. 31.) Kormányrendelet (a továbbiakban: R.) 21. § (3) bekezdésére, (6) bekezdésére, 21. § (4) bekezdésére. A felperes fellebbezését követően alperes, mint másodfokú hatóság 2017. szeptember 19-én kelt határozatában az elsőfokú határozatot a kamat összegszerűsége vonatkozásában megváltoztatta. Egyebekben a hatóság határozatát helybenhagyta. Hivatkozott az R. 18. § (1) bekezdésére, R. 25. § (3a) bekezdésére és 25. § (4) bekezdésére.

A felperes keresete és az alperes védekezése

[3]	A fenti határozattal szemben a felperesek keresettel fordultak a bírósághoz, amelyben kérték az alperes határozatának hatályon kívül helyezését és az alperest új eljárás lefolytatására és új a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelő határozat hozatalára. Hivatkozott arra, hogy a Balaton-felvidéki Takarékszövetkezet sem a támogatási szerződés aláírását megelőzően, sem azt követően nem hívta fel a figyelmüket arra, hogy a támogatott ingatlanba bejelentkezési kötelezettség terheli. A felperesek hivatkoztak az R. 18. § (1) bekezdésére, valamint a 21. § (3a) pontjára és arra, hogy a (3) bekezdés szerinti visszafizetési kötelezettség nem vonatkozik arra az esetre, ha az (1) bekezdés szerinti jelzálogjog, valamint elidegenítési és terhelési tilalmi idő tartamából legalább 5 év eltelt. Álláspontja szerint az R. 21. § (3a) bekezdés három alpontjában meghatározottak közül az a., b. és c. pont feltételei között a vagylagosság érvényesül. 

[4]	Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. Hivatkozott arra, hogy a felperesek a támogatási szerződésben kötelezettséget vállaltak arra, hogy a támogatással megvásárolt ingatlan mindazon személyek lakóhelyéül szolgál, akiknek együtt-költözésre tekintettel a méltányolható lakásigény megállapítása történt. Az R. 21. § (3a) bekezdése felperesek vonatkozásában eszerint nem alkalmazható, tekintettel arra, hogy a bekezdés három alpontjában meghatározottak közül az a. ponthoz a b. vagy c. valamelyike konjunktív feltételként kapcsolódik, ami azt jelenti, hogy valamelyikkel párban kell, hogy teljesüljön ahhoz, hogy a (3) bekezdés szerinti visszafizetési kötelezettség ne lehessen alkalmazható. A felperesek továbbá aláírták a támogatási szerződéseket, amely tartalmazta azt a kívánalmat, hogy a támogatott ingatlanba be kell jelentkezniük, amelyet igazolni is kötelesek. A hitelintézetnek felhívási kötelezettsége az igazolás benyújtására nincsen. Végül a lakástámogatási hatóságnak a Magyar Államot megillető jelzálogjog fennállása alatt joga van hivatalból ellenőrizni a támogatási feltételeknek való megfelelést és amennyiben azt tapasztalja, hogy a jogszabályban előírt feltételek nem állnak fenn, jogosult visszakövetelni a támogatás összegét.

Az elsőfokú ítélet

[5]	A Veszprémi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.27.434/2017/12. számú, 2018. április 25-én kelt ítélete szerint a felperesek keresete megalapozott. 

[6]	A bíróság megállapította, hogy az alperes jogszabálysértéssel mellőzte az Art. 161. (helyesen: 164.) § (1) bekezdése szerinti elévülés számítására vonatkozó kötelezettségek teljesítését. Ezért a Pp. 339. § (1) bekezdése alapján a felülvizsgálni kért határozatot hatályon kívül helyezte és az alperest új eljárásra kötelezte.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[7]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítását kérte. Álláspontja szerint a felperes nem hivatkozott az Art. szerinti elévülésre. Az életvitelszerű ott-lakás tekintetében pedig az elévülési idő el sem kezdődött, a támogatási szerződések szerinti ott-lakási kötelezettség ugyanis 2019-ig áll fenn. Hivatkozott ellenben az R. 21. § (1) bekezdésére. Eszerint a 10 éves kötelezettség lejártás követően akkor nyílik meg az elévülés határideje, ha a hatóság a visszafizetésre okot adó körülményt állapít meg. 

[8]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmet nem nyújtott be.

A Kúria döntésének indokai

[9]	A jelen eljárás során alkalmazandó polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 275. §-a szerint a felülvizsgálati eljárásban a Kúria a jogerős határozatot a felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem keretei között vizsgálhatja. Jogszabálysértés esetén van lehetősége az eljárást lefolytató bíróság döntésének hatályon kívül helyezésére vagy megváltoztatására.

[10]	A Kúriának az alperesi követelés elévülése kérdésében kellett döntenie, amihez szükséges volt tisztázni az alkalmazandó és az ügyben vitatott jogot (I.), a hasonló esetek során hozott döntésekhez való viszonyt (II.) jelen jogvita tárgyának pontos meghatározása (III.) és eldöntése érdekében. 

I.

[11]	A felperesek 2009. július 13. napján és 2009. november 5. napján kelt támogatási szerződéssel részesültek közvetlen állami támogatásban lakás vásárlásához építkezés befejezéséhez. Az ügyben a lakcím megjelölésekor hatályos jog az alkalmazandó az R.-nek visszafizetés eseteit szabályozó 21. §-át illetően. Az R. 49. §-a és annak e) pontja szerint e rendeletnek az otthonteremtéssel összefüggő egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 379/2012. (XII. 19.) Korm. rendelet 11. § c) pontjával megállapított 21. § (4) bekezdés c) pontját és a 11. § e) pontjával megállapított 21. § (6) bekezdését e módosító kormányrendelet hatálybalépést követően történt lakóhelyváltozások esetén kell alkalmazni. 

[12]	Az elsőfokú bíróság hivatkozása a KGD 2014.94. számú döntésére, miszerint a kamattámogatási igény benyújtásának idején hatályos jogszabályt kell alkalmazni, a jogszabály utóbb történő módosítását nem kell figyelembe venni, nyilván akkor alkalmazható, ha jogszabály másként nem rendelkezik. Jelen esetben az utóbb hatályba lépett változások alkalmazásáról, az előbbiek szerint kifejezett rendelkezés van.

I.1
[13]	Az R. fentiek szerint megállapított 21. §-ára vonatkozóan tehát az alperesi hivatkozások a következők:
[14]	Az R. 21. § (4) bekezdése és annak c) pontja szerint a támogatott személy a lakóhely megváltoztatását és annak tényét, hogy a lakás nem saját maga és a vele együtt-költözők lakóhelyéül szolgál a személyi adat- és lakcímnyilvántartó hatóságnál történt lakcímbejelentéstől számított 30 napon belül köteles a kormányhivatalnak bejelenteni az ezekre vonatkozó iratok egyidejű csatolásával. Ha a szerződés létrejöttéhez harmadik személy beleegyezése szükséges, a bejelentési határidő 45 nap. Ha a szerződés érvényességéhez hatósági jóváhagyás vagy hatósági nyilvántartásba történő bejegyzés szükséges, a bejelentési határidő ennek megtörténtét követő 30 nap. 
[15]	Az R. 21. § (5) bekezdése szerint a kormányhivatal (…) a (4) bekezdés szerinti bejelentést követően, ha a támogatott személy a 21/A. § (1) bekezdése szerinti felfüggesztést nem kérte, kötelezi a támogatott személyt a támogatás visszafizetésére.
I.2
[16]	A fentiek szerint megállapított R. 21. §-ára vonatkozóan a felperesi hivatkozások pedig a következők:
[17]	Az R. 21. § (3a) bekezdése szerint A (3) bekezdés szerinti visszafizetési kötelezettség nem vonatkozik, arra az esetre, ha 
[a] az (1) bekezdés szerinti jelzálogjog, valamint elidegenítési és terhelési tilalom időtartamából legalább 5 év eltelt.
[18]	Az R. 21. § (3) bekezdése szerint
a 10 évig terjedő időszakra bejegyzett, az állam javára szóló jelzálogjog, valamint annak biztosítására elidegenítési és terhelési tilalom alatti időszakon belül ha a kedvezmény, az adó-visszatérítési támogatás vagy a fiatalok otthonteremtési támogatása igénybevételével épített, vásárolt vagy bővített
a) lakást lebontják - kivéve, ha a bontás természeti katasztrófa miatt vált szükségessé -,
b) lakást elidegenítik - kivéve, ha az elidegenítés a hitelszerződésből eredő kötelezettségeiknek eleget tenni nem tudó természetes személyek lakhatásának biztosításáról szóló törvény rendelkezései szerint az állam nevében eljáró Nemzeti Eszközkezelő Zrt. részére történik -,
c) lakás nem a támogatott személy és a vele együtt-költözők lakóhelyéül szolgál,
d) lakás használatát harmadik személynek átengedik, vagy
e) lakást a lakáscéltól eltérően hasznosítják,
a támogatott személy köteles ennek tényét a (4) bekezdésben foglaltak szerint bejelenteni és a támogatás folyósított összegét - a (7b) bekezdés kivételével - a 21/B. § (1) bekezdésében foglaltak szerint visszafizetni. A visszafizetési kötelezettség érvényesítése iránt a kormányhivatal intézkedik.
[19]	A jogi szabályozással érvelve az alperes hivatkozásai (I.1) tehát a bejelentési kötelezettség elmulasztására, a felperes hivatkozásai (I.2) pedig az ingatlanban való ott-lakás kötelezettsége teljesítésének hiányára mutatnak.
II. 

[20]	A felperesek a fentiek szerint az érintett támogatásra irányuló szerződést 2009. július 13-án és november 5. napján kötötték a pénzintézettel, a kormányhivatal visszafizetést elrendelő határozata pedig 2016. december 13-án kelt. Az első fokú bíróság ehhez képest hivatkozza, hogy az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) Art. 164. § (1) bekezdése értelmében a költségvetési támogatás igényléséhez, a túlfizetés visszaigényléséhez való jog - ha a törvény másképp nem rendelkezik - annak a naptári évnek az utolsó napjától számított 5 év elteltével évül el, amelyben az annak igényléséhez való jog megnyílt. Az elévülés 6 hónappal meghosszabbodik, ha a költségvetési támogatás igénylésekor a költségvetési támogatás igényléséhez való jog elévülései kevesebb mint 6 hónap van hátra. Eszerint a követelés elévült az ítélet szerint.

[21]	A jogviszony alapját illetően ez a megállapítás összefüggésbe hozható a Kúria hasonló ügyekben folytatott gyakorlata során tett értékelésekkel. A Kfv.IV.35.157/2018/5. sz., a Kfv.IV.35.147/2016/4. és Kfv.IV.35.004/2018/4. ítéleteiben és azok indokolásában kifejtett gyakorlatában az adók módjára behajtásra az Art. alkalmazhatósága egyértelműen megállapítást nyert. Jelen ügyben is a közigazgatási hatóság végez a költségvetési támogatás jogosulatlan igénybe vételének körében kötelezően hatósági ellenőrzést az R. fentiek szerinti rendelkezése alapján, továbbá végső soron intézkedik a visszatérítés, valamint a végrehajtás iránt, vagyis a támogatott jogviszonyára az Art. vonatkozik, de az R. mellett. 

[22]	Az R. szabályai azonban az egyes kötelezettségek tartalmát és teljesítési idejét illetően irányadóak ahhoz, hogy az Art. szerinti elévülés jogi tényei megállapíthatók legyenek.

III.
[23]	A követelés mibenléte, pontos meghatározása a jogvitában a kérdés, mivel ebből következnek az elévülés releváns jogi tényei. Az alperes szerint a bejelentési kötelezettség elmulasztása a vitatott kötelezettség, míg a felperes hivatkozása az ingatlanban való ott-lakás kötelezettségének teljesítése. Jelen indokolás II. részében tárgyalt Art. szerinti elévülés kezdete a kérdés a megállapítandó kötelezettség és az arra vonatkozó, az indokolás I. részében összegzett jogszabályi rendelkezések függvényében.
[24]	Az Art.-hez kötött elévülés jelen ügyben az ott-lakás kötelezettsége időtartamának végéhez kötődik azzal, hogy támogatott saját maga és a vele együtt-költözők (a továbbiakban: támogatott) lakóhelye megváltoztatását és annak tényét, hogy a lakás nem a támogatott lakóhelyéül szolgál be kell jelentenie - figyelemmel az R. 21. § (4) bekezdés c) pontjára. Ekkor nemcsak az elévülés szakad meg, hanem a szerződésben vállalt kötelezettség nem teljesítésének a 21. § (5) bekezdésében előírt jogkövetkezménye áll be, miszerint ez a körülmény, hacsak a 21/A. § (1) bekezdése szerinti felfüggesztést nem kérték, a támogatás visszafizetésére kötelezés alapjául szolgál. 
[25]	Az alperes költségvetési támogatás visszaigénylése iránti joga tehát az R. 21. § (3a) bekezdés alapján a támogatott lakóhelyéül szolgálás mint feltétel teljesülése tekintetében önmagában nem állna meg a szerződéskötéshez képest kiterjesztett elévülési időben. Az R. 21. § (4) bekezdés c) pontjára alapítottan, amennyiben a nem lakóhelyül szolgálás ténye bejelentésre sem került, illetve bejelentés mellett kivételes feltétel nem valósul meg, annyiban az R. 21. § (5) bekezdés szerinti visszafizetési jogkövetkezmény alkalmazható. Az ehhez a támogatás feltétel teljesüléséhez kötött visszaigénylési jog érvényesítéséhez kapcsolódó elévülési idő ebben az esetben - miként az alperes kérelmében írja - el sem kezdődik, hiszen a jogsértés folyamatos, tekintettel a támogatás felhasználásához köthető 10 éves követési és ahhoz kapcsolt, az ingatlan terhelésével járó kötelezettség időtartamára. (A visszatérítési igény érvényesítése ezen az időtartamon belül volt.) 
[26]	Az R. 21. § módosuló szabályozása egyébként sokféleképpen engedi a legsúlyosabb következmény alóli mentesülést, például bontás, elidegenítés, házasság felbontása stb. esetére, azonban a támogatásból az ingatlan más célú hasznosítása az R. alapján nem tartozik a kedvezményezni szándékozott célok közé.    
[27]	Az elsőfokú bíróság ítéletének jogszerűtlenségét tehát a Kúria nem az alperes felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen kifogásolt okból állapítja meg. Azaz az Art. szerinti elévülésre a felperes kérelmétől független hivatkozás miatt, ami a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 339/A. §-ába ütközést jelentené. Ehelyett elsődlegesen az R. 21. §-ába ütközés állapítható meg, az elévülés tényei feltárását illetően. Az Art. alkalmazása ugyanakkor ebben az esetben is szükséges a fenti indokolás szerint. 

[28]	Mindezek alapján a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján az elsőfokú bíróság ítéletét hatályon kívül helyezte és a felperes keresetét elutasította. 

A döntés elvi tartalma
[29]	A lakáscélú támogatás visszaigénylése iránti követelés a feltételül szabott kötelezettségek nem teljesítése esetén akkor jár visszafizetési kötelezettséggel, ha jogszabály másképp nem rendelkezik. Az Art. szerinti elévülés jogi tényei megállapításának a támogatásról szóló jogszabály rendelkezésein kell elsődlegesen alapulnia.

Záró rész

[30]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

[31]	Az alperesnél az elsőfokú és a felülvizsgálati eljárásban felmerült perköltség viselésére a pervesztesnek minősülő felperesek kötelesek a régi Pp. 270. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó 75. § (2) és 78. § (1) bekezdése alapján.

[32]	A felperesek az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 62. § (1) bekezdés h) pontja alapján feljegyzett 43. § (3) bekezdése szerinti tételes elsőfokú és az 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított felülvizsgálati illetéket viselni kötelesek a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban tárgyú 6/1986 (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján.

[33]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271.§ (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. május 21.

Dr. Balogh Zsolt s. k. a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás s. k. előadó bíró, Dr. Dobó Viola s. k. bíró