A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.I.35.362/2017/9.

A tanács tagjai: Dr. Darák Péter a tanács elnöke, Dr. Heinemann Csilla előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva bíró

A felperes: felperes neve
	
A felperes képviselője: Dr. Zatik Ügyvédi Iroda (fél címe eljáró ügyvéd dr. Zatik Zsuzsanna)
	
Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság (fél címe)
	
Az alperes képviselője: Dr. Illés László jogi szakvizsgával rendelkező kormánytisztviselő
	
A per tárgya: adóhatósági határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes 8. szám alatt
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 28.K.33.716/2016/7.
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 28.K.33.716/2016/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az alperesnek 10.000 (tízezer) forint felülvizsgálati perköltséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 54.500 (ötvennégyezer-ötszáz) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes és a M. Zrt. közötti megállapodás alapján 2010. augusztus 28. napján közös megegyezéssel szűnt meg a felperes jogviszonya. A munkáltató a munkavállalót 2010. július 24. napjától kezdődően felmentette a munkavégzés alól. A mentesítés idejére járó munkabért, valamint a megállapodás alapján 3 havi átlagkereset, mint végkielégítés járt a felperesnek, mely összegek után a felperest különadó fizetési kötelezettség terhelte, erre vonatkozóan adóbevallást nyújtott be. A felperes ezt az adóbevallását önellenőrzéssel alkotmányellenességre való hivatkozással 2013. 09.18-án ismételten benyújtotta, azonban az adóhatóság az önellenőrzést nem fogadta el. A felperes keresete folytán eljárt Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 3.K.30.544/2014/16. számú ítéletével az alperesi határozatot az elsőfokú határozatra is kiterjedően hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú adóhatóságot új eljárás lefolytatására kötelezte. Ennek indoka az időközben megszületett alkotmánybírósági döntés volt. 

[2]	Az új eljárásban az elsőfokú adóhatóság rögzítette, hogy a felperest 1.157.269 Ft különadó fizetési kötelezettség nem terheli, átalány közteher címén 1.740.779 Ft megfizetése terheli, melyből 1.195.540 Ft már különadóként megfizetésre került, ezért a felperes tényleges fizetési kötelezettsége 545.239 Ft. Az átalány közteher mértékének megállapítása körében arra utalt, hogy a felperes részére fizetett összegek nem minősültek jogszabály alapján teljesített kifizetésnek tekintettel arra, hogy a Munka törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény 93. § (1) bekezdése szerint kizárólag a munkáltató rendes felmondása esetén lett volna köteles a munkavállalót a felmentési idő felére a munkavégzés alól felmenteni, illetve végkielégítést fizetni. Minden kifizetés a felek megállapodásán alapult, erre figyelemmel 75%-os mértékű adót kellett megállapítani. 

[3]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2015. augusztus 8. napján kelt 3144735870 számú határozatával az elsőfokú határozatot megváltoztatta és megállapította, hogy 2010. évre magánszemélyek jogviszonya megszűnéséhez kapcsolódó egyes jövedelmeinek különadója a felperest nem terhelte, így javára 2.274.618 Ft különadó fizetési kötelezettséget állapított meg. Egyebekben az elsőfokú hatóság rendelkezéseit hatályában fenntartotta. Hangsúlyozta, hogy a megváltoztatásra azért volt szükség, mert ugyan az elsőfokú adóhatóság helyesen állapította meg, hogy a felperest 2010. évre különadó fizetési kötelezettség nem terheli, ugyanakkor ezt a kötelezettségét téves összegben törölte. Utalt arra is, hogy a felperes munkaviszonyát közös megegyezéssel szüntették meg és megállapodásban rendelkeztek a munkaviszony megszűnésére járó díjazásról. Hangsúlyozta, az a körülmény, hogy a megegyezés tartalmában azonos juttatásokat határozott meg, mint amelyek rendes felmondás esetén is megillették volna, nem változtat azon, hogy ezen bevételeket megállapodás alapján szerezte meg és nem jogszabály rendelkezése szerint. Mindezek miatt az 75%-os adókulcs alkalmazása törvényszerű volt.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[4]	A felperes keresetében egyrészt a különadó fizetési kötelezettség miatt vele szemben elindult végrehajtási eljárás megszüntetését hiányolta, másrészt vitatta átalány adófizetési kötelezettségét. 

[5]	Az alperes a határozat indokait fenntartva a kereset elutasítását indítványozta.

Az elsőfokú ítélet

[6]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. Nem osztotta azt a felperesi álláspontot, hogy a végrehajtás megszüntetéséről az alperesnek az önellenőrzéséről rendelkező határozatban dönteni kellett volna, miután a határozatnak a végrehajtás nem része, annak megszüntetésére értelemszerűen csak a kötelezettség törlése, az erre irányuló eljárás jogerős befejezése után hajtható végre. Azt is kiemelte, hogy az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (továbbiakban: Art.)  határozat tartalmát megállapító 129. § (1) bekezdése pontosan meghatározza, hogy mit kell a határozatnak tartalmaznia, így a végrehajtással összefüggésben az alperesnek rendelkeznie nem kellett. Másrészt az alperesnek a végrehajtás megszüntetésével kapcsolatosan intézkedési hatásköre az ellenőrzési eljárásban nem volt, az egy külön eljárásra tartozik. 

[7]	Nem osztotta a felperesnek az átalány közteher viselésére vonatkozó jogi álláspontját sem, miután a felperes esetében munkaviszonya a munkáltató és munkavállaló közös megegyezésével szűnt meg és e megállapodás rendelkezett a munkavégzés alóli felmentés időtartamára megillető illetményről, valamint a munkaviszony megszűnésekor kifizetendő végkielégítés összegről. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[8]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet az Art. 1. § (3) bekezdés, 145. § (2) bekezdés, 146. § (1) bekezdés, a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (továbbiakban Vhr.) 40. § (1)-(2) bekezdéseire alapozva és kérte a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, a keresete teljesítését. Változatlanul állította, hogy a végrehajtás megszüntetésének hiányában továbbra is fennáll különadó fizetési kötelezettsége, így jogszabályt sértett az alperes, amikor a különadó fizetési kötelezettség eltörlése mellett nem rendelkezett az ezen alapon indult végrehajtási eljárás megszüntetéséről. Nézete szerint, ha az az okirat, melyre vonatkozóan a végrehajtás elindult módosításra, illetőleg az önellenőrzés folytán törlésre kerül, úgy nincs olyan végrehajtható okirat, melynek alapján a végrehajtási eljárás tovább folytatható lenne. 

[9]	Átalány közteher fizetési kötelezettsége a felperesnek a módosított jogszabály alapján nem áll fenn, a Kúria Kfv.VI.35.261/2016/6. számú ítéletében foglalt értelmezés téves. 

[10]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában való fenntartását indítványozta. 

[11]	A felperes előkészítő iratában az adóhatósági végrehajtás megszüntetésével kapcsolatos észrevételeit, a visszamenőleges hatályú jogalkotással kapcsolatos aggályait, illetve az adóhatóság szakszerűtlen, jogszabályellenes és rosszhiszemű eljárásának alapvető emberi és alkotmányos jogaira történő kihatásait részletezte és a tulajdonhoz való jogának tartós és tudatos korlátozását állította. Ezzel összefüggésben kérte megállapítani, hogy az alperes által eljárása során mulasztásával okozott jogszabálysértés tényét, valamint azt, hogy az átalány közteher kivetése sérti a visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalmán alapuló jogalkalmazás tilalmát.

A Kúria döntése és jogi indokai

[12]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint alaptalan.

[13]	Kiemeli a Kúria, hogy a Pp. 270. § (2) bekezdése és 272. § (2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárás során kizárólag a jogerős ítélet jogszerűsége vizsgálható. A felülvizsgálat korlátait a Pp. 275. § (2) bekezdése határozza meg, amikor kimondja, hogy a Kúria a jogerős határozatot csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül. A jogerős ítélet felülvizsgálatának terjedelmét a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabálysértések vizsgálata határozza meg.

[14]	A felperes a határidőben előterjesztett felülvizsgálati kérelmében két kérdéskör tekintetében kérte a jogerős ítélet felülvizsgálatát: egyrészről a felperes által előterjesztett önellenőrzés kapcsán született határozat folytán jogalap nélkül maradó végrehajtás megszüntetésének hiánya okán, másrészről az átalány közteher fizetési kötelezettsége kapcsán az egyes gazdasági és pénzügyi tárgyú törvények megalkotásáról, illetve módosításáról szóló 2010. XC. törvény 12/D. §-a helytelen értelmezésére hivatkozott.

[15]	Az első kérdéskörrel kapcsolatban kiemeli a Kúria, hogy az Art. 143. §-a nem biztosítja a végrehajtási eljárás során hozott döntések bírósági felülvizsgálatát, a végrehajtás során hozott döntések elleni jogorvoslat rendjét az Art. 159. §-a határozza meg. Az utólagos adómegállapítás kapcsán hozott határozatok tartalmát az Art. 129. § (1) bekezdése tartalmazza, az nem foglalja magába a végrehajtást érintő kérdésekről való rendelkezést. Ugyanakkor a Kúria tényként fogadta el azt, hogy a korábbi új eljárásra kötelező jogerős elsőfokú ítélet folytán a felperes 98%-os fizetési kötelezettsége - az alkotmánybírósági döntésre is figyelemmel - megszűnt, ekként az ennek az adónak a végrehajtását szolgáló végrehajtást végrehajtható okirat hiányában [Art. 145. § (1) bekezdés a)-b) pont] meg kell szüntetni. Miután a végrehajtási ügy bírósági felülvizsgálatának a fentebb hivatkozott jogszabályhely alapján nincs helye és a végrehajtási eljárás során tanúsított adóhatósági magatartás és a jelen bírósági felülvizsgálat tárgyát képező határozat között ok-okozati összefüggés nem mutatható ki, ezért helytállóan foglalt állást az elsőfokú bíróság mikor az erre vonatkozó érveket nem vizsgálta. Mindezek miatt a tény megállapításon túl a Kúria sem dönthetett a végrehajtási eljárás jogszerűségéről.

[16]	Az alkalmazandó jogszabály az átalányközteher kiszabásának feltételeként kettős követelményt fogalmaz meg. Az első szerint a magánszemély kizárólag jogszabály rendelkezése alapján szerezze meg a bevételt, második szerint a bevétel összege a jogszabályban meghatározott legkisebb mértéket ne haladja meg. A „jogszabály rendelkezése alapján" megszerzett bevételre vonatkozóan a Kúriának kialakult gyakorlata van, amit a Kfv.VI.35.261/2016/6. és Kfv.I.35.314/2017/4. számú döntései tartalmaznak. Mindkét ügy a felpereséhez hasonló tényálláson alapul és a közös megegyezésen nyugvó kifizetés kapcsán kimondja, hogy a „munkáltató és a dolgozó közötti megállapodásra tekintettel a kifizetett juttatás nem minősül jogszabály alapján nyújtottnak...[..]" „Ennél fogva nincs érdemi relevanciája egyrészt annak, hogy a felperes éppen akkora összegű juttatást kapott, mintha a munkáltató felmondás jogcímén szűnt volna meg a munkaviszonya...[...]" „Bármely jogszabály alapján kötött szerződés, ideértve a munkaszerződést is, már nem minősül jogszabálynak." A két ítéletben foglalt kialakult kúriai gyakorlattól való eltérésre csak jogegységi eljárás kezdeményezésével kerülhetne sor, amelyre viszont nem látott alapot, illetve nem talált indokot. Ezért helyes a felperest terhelő különadó mértéke az alperes által megállapított mértékben (75 %).

[17]	A Kúria a felperes előkészítő iratában a visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalmán alapuló jogalkalmazásra és a szakszerűtlen alperesi eljárásra vonatkozó érveit a felülvizsgálati kérelem határidőn túli előterjesztése miatt érdemben nem vizsgálhatta. Azonban megjegyzi, hogy az Alkotmánybíróság több döntésében (371/2011., 3553/2012.) foglalkozott e kérdéssel és fejtette ki ezzel kapcsolatos álláspontját.

[18]	A fentiekre figyelemmel a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján eljárva a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[19]	Nincs helye átalányközteher kiszabásának ha a kifizetés nem jogszabályon, hanem a felek közötti megállapodáson alapul.

Záró rész

[20]	A Kúria a Pp. 270. §-a szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése szerinti perköltség megfizetésére a felperest kötelezte.

[21]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket a pervesztes felperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése és a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles megfizetni.

[22]	A Kúria a pert a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.
Budapest, 2018. május 10.
dr. Darák Péter sk. a tanács elnöke, dr. Heinemann Csilla sk. előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva sk. bíró