A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kfv.I.35.292/2016/4.

A tanács tagjai: . Hajnal Péter tanácselnök, előadó bíró, Dr. Heinemann Csilla bíró, Huszárné Dr. Oláh Éva bíró
	
A felperes:
A felperes képviselője: dr. Jobbágy Károly ügyvéd 	

Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
	
Az alperes képviselője: Kerényiné dr. Gábor Imelda jogtanácsos 
	
A per tárgya: adóhatósági határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 24.K.27.642/2015/12. számú ítélete

Rendelkező rész
A Kúria a Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 24.K.27.642/2015/12. számú ítéletét, valamint az alperes 2139603796 számú határozatát az alapítványi befizetések vonatkozásában tett megállapítások körében hatályon kívül helyezi, és az alperest új eljárás lefolytatására kötelezi.

Kötelezi az alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 50.000 (ötvenezer) forint együttes elsőfokú és felülvizsgálati perköltséget.

A felmerült kereseti és a felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az elsőfokú adóhatóság a felperesnél 2010-2013. adóévekre vonatkozóan általános forgalmi adó adónemben bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzést folytatott le. 2815569916 iktatószámú határozatával a felperes terhére megállapításokat tett. A határozat indokolása rögzítette, hogy a felperes a vizsgált időszakban a M. ... alatt működő szociális otthont üzemeltette. Bevétele 2010. évben a gondozottak térítési díjából, állami támogatásból és adományokból származott. Az adományokat az otthonban elhelyezett személyek, illetve azok hozzátartozói nyújtották közvetlenül a felperesnek. A felperes bevétele 2011-ben az előbbieken felül kiegészült az I. Alapítvány (a továbbiakban: Alapítvány) nevű adózótól kapott támogatással. 2012-ben és 2013-ban felperes bevételei között kimutatásra kerültek a gondozottak térítési díjai, az állami támogatások és az Alapítványtól kapott támogatások, közvetlenül befizetett adományok azonban nem.

[2]	Az Alapítvány 2011. augusztus 01. napján kötött támogatási szerződést a felperessel. Azon hozzátartozók általi befizetések, amelyek adományként a felperes részére kerültek megfizetésre tartalmilag belépési díjnak minősülnek az adózás rendjéről szóló 2003. évi. XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 1. § (7) bekezdésének alkalmazása alapján. Az adóhatóság a belépési díjat továbbá az Alapítvány részéről a felperes javára átengedett követelésnek minősítette.

[3]	A felperes által korábban alkalmazott struktúrához képest a változás annyi, hogy az ellátottak, illetve hozzátartozóik már nem közvetlenül fizetik a belépési díjat a felperesnek, hanem az Alapítványon keresztül közvetetten fizetnek számára. Mindezek alapján az alapítvány létrehozásával a felperes adóelkerülést valósított meg. Áfafizetési kötelezettsége ezen befizetések után fennáll, azok nem minősülnek adómentesnek az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (a továbbiakban: Áfa tv.) 85.§ (1) bekezdés f) pontja alapján. A belépési díj ugyanis jogszerűtlen. A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvénynek (a továbbiakban: Sztv.) a tényállás időpontjában hatályos 119/A. §-a alapján a szociális szolgáltatás ellenértékeként ilyen díjat kérni nem volt jogszerű. Emiatt a belépési díj nem tekinthető felperes szociális szolgáltatásáért cserébe fizetett összegnek, ekképpen e díjjal szemben nyújtott szolgáltatás nem esik a szociális ellátás keretében nyújtott szolgáltatások közé, amelyekre vonatkozik az Áfa tv. 85.§ (1) bekezdés f) pontjában lefektetett mentesség. A belépési díjért kapott szolgáltatás az otthonba való bekerülés, amely nem mentes az áfa alól.

[4]	Az alperes 2139603796 iktatószámú határozatával az elsőfokú hatósági határozatot megváltoztatva a felperes terhére 5.215.000 forint általános forgalmi adó adóhiánynak minősülő különbözetet állapított meg, amely után 2.607.000 forint adóbírságot, és 955.000 forint késedelmi pótlékot szabott ki. Határozata indokolásában rögzítette, hogy az adományokat számos esetben az otthonban elhelyezett személyek, illetve azok közeli hozzátartozói nyújtották. Az Sztv. 119/A. § (1) bekezdés kifejezetten tiltotta a térítési díjon és az egyszeri hozzájáruláson kívül más jogcímen az intézményben történő elhelyezésért pénz befizetés kérését. Hangsúlyozta, hogy az elsőfokú hatóság a tényállást teljes körűen tisztázva helytállóan jutott arra a következtetésre, hogy a magánszemélyek által az ellátásban résztvevő magánszemélyek, illetve azok hozzátartozója által teljesített befizetések nem a szociális ellátás részbeni ellentételezését, hanem az ellátásba történő bekerülés ellenértékének minősültek. A 2011. év második felétől az Alapítványba a szociális otthonban elhelyezett gondozottak, illetve hozzátartozóik által befizetett, majd az Alapítványtól a felperes részére támogatás címén juttatott összegek jogcímét tekintve szintén megegyeznek az alapítvány létrejötte előtti időszakban a felperesnek adomány címén befizetett egyszeri belépési díjakkal. Erre tekintettel az elsőfokú adóhatóság helytállóan állapított meg ezen összegek után az áfa fizetési kötelezettséget.

[5]	Az alperes kiemelte, hogy az intézménybe történő bekerülés érdekében történő befizetés jellegét több körülmény együttesen támasztotta alá. A nyilatkoztatottak közül 18 fő határozottan állította, hogy az otthonban történő elhelyezés, néhány esetben a kedvezőbb elhelyezés feltétele volt a pénzösszeg befizetése. 10 fő akként nyilatkozott. hogy a pénzt adományként adta, míg további 7 fő esetén ezen magánszemélyek, illetve hozzátartozójuk elhelyezésére a szociális otthonban nem került sor. Nyilatkozatuk szerint a pénzt az Alapítvány részére adományként nyújtották. A bekerülés feltételeként nyújtott minősítést támasztották alá azon elsőfokú hatósági megállapítások is, mely szerint az új lakók hozzátartozói egyben, vagy részletekben közel azonos összeget fizettek be, a befizetéseken pedig több esetben szerepelt a gondozott neve, TAJ száma, adóazonosítója. Amennyiben a befizetést követő rövid időn belül az intézményi elhelyezés megszüntetésére került sor, úgy a befizetett pénzösszeg visszafizetésre került a befizető részére. Az Alapítvány megalakulásának időpontjától kezdve a gondozottak vagy hozzátartozók részéről egyetlen esetben sem került sor adomány nyújtására közvetlenül a felperes részére, azt kizárólag az Alapítvány részére teljesítették. Az Alapítvány pedig a készpénz befizetéseket különböző támogatások formájában a felperes részére átadta. Az Alapítvány kizárólag a D. Otthon részére nyújtott támogatást. A befizetett összegek nagyságrendje, a részletfizetés körülményei, az ehhez köthető gondozottak elhelyezése, körülményei körében feltártak alapján helytállóan állapította meg az elsőfokú adóhatóság a befizetésekkel összefüggésben, hogy azok a szociális törvényben rögzített tiltó rendelkezés ellenére belépési díjnak minősültek. E körben a felperes által hivatkozott a közös hozzáadott értékadó rendszerről szóló 2006/112. EK Tanácsi Irányelv (a továbbiakban HÉA irányelv) 132. cikk (1) bekezdés g) pontja nem volt alkalmazható, és nem is bírt relevanciával.

	A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[6]	A felperes keresetében alperes határozatának elsőfokú határozatra kiterjedő hatályon kívül helyezését kérte költségben történő marasztalás mellett. A felperes keresetében előadta, hogy a korábbi kúriai ítélet (Kfv.VI.35.070/2013/4.) tükrében kizárólag a 2011. év második felétől kezdődően tett megállapításokat vitatja az Alapítvány részére befizetett összegek után megállapított adókülönbözet tekintetében. E körben kiemelte, hogy a 2011. évben létrejött Alapítvánnyal kötött támogatási szerződés révén jutottak a tevékenységük finanszírozásához szükséges anyagi forrás egy részéhez. Az alapítvány a költségek egy részét, a gyógyszer és rezsi költségeket, valamint a kiesett térítési díjak pótlását fizette költségszámlák ellenében.

[7]	A felperes utalt arra, hogy az adóhatóság érvelése nem helytálló, hiszen a vizsgálattal érintett időszakban, 2011-2013 években 153 fő nyert felvételt az intézménybe, ezek közül 58 fő fizetett eltérő összegű alapítványi támogatást. Ez alapján megállapítható, hogy-az intézményben elhelyezett gondozottak közel 2/3-a semmilyen támogatást nem fizetett az intézmény részére. Az 58 fő összefizetése mindösszesen a szociális otthon árbevételének 6,4%-a. Megállapítható, hogy az alapítványi támogatásokat minden esetben már az intézménybe történt felvétel után fizették a támogatók, amely kizárja, hogy a támogatás belépési díjként kerüljön értékelésre. Az alapítványi támogatás a színvonalasabb ellátás biztosítása érdekében csupán egy lehetőség volt, amelyre nézve minden esetben az intézménybe történt elhelyezés után hívták fel a figyelmet.

[8]	A felperes hangsúlyozta, hogy nem jelentheti az adóelkerülést az a tény sem, hogy az Alapítvány egyedül a felperesi Kft.-nek nyújtott támogatást. Számos esetben, iskolának, középiskolának, sportiskolának van saját alapítványa, amely az intézményt az ezen alapítvány részére nyújtott adományból támogatja a színvonalasabb oktatás, sporteszközök, számítógépek beszerzése érdekében. Megállapítható, hogy ezen alapítványok kifejezetten az adott intézmény támogatására alakulnak, amelyet a jogszabály nem tilt. Ezért a hozzátartozók, illetve az intézményben elhelyezettek által teljesített alapítványi támogatás nem minősült belépési díjnak. Ezt a támogatási formát kifejezetten a Kúria korábbi döntésére figyelemmel választották.

[9]	Alperes érdemi ellenkérelmében határozatát jogszerűnek tartva a felperesi kereset elutasítását kérte.

	Az elsőfokú ítélet

[10]	A felperesi keresettel összefüggésben az elsőfokú bíróságnak kizárólag abban kellett döntenie, hogy a felpereshez felvételt nyertek, illetőleg azok hozzátartozói által az Alapítvány létrehozását követően az Alapítvány számára befizetett, majd ezen összeg támogatási szerződés alapján a felperes javára átadott befizetések adómentesnek tekinthetők-e.

[11]	Az elsőfokú a bíróság arra az álláspontra jutott, hogy az alperes helytállóan minősítette az otthonban elhelyezett személyek, illetve hozzátartozók által teljesített, és az alapítvány könyvelésében adományként nyilvántartott befizetéseket az ellátásba történő bekerülés ellenértékének valamennyi, ezzel érintett magánszemély esetében. Mindezekre tekintettel a felperes terhére e körben az adókülönbözet megállapítására helytállóan került sor jogszabálysértés hiányában a felperes keresetét elutasította.

[12]	Az elsőfokú bíróság utalt arra, hogy ezen megállapítás nem ellentétes a HÉA irányelv 132. cikk (1) bekezdés g) pontjában foglaltakkal, amely hasonlóan az Áfa törvény 85. § (1) f) pontjában foglaltakra általában rögzíti a szociális gondozással és szociális ellátással kapcsolatos szolgáltatások és termékértékesítések adómentességét. Tekintettel arra, hogy az érintett időszakban azonban a bekerülési díj előírását az Sztv. kifejezetten tiltotta, így e körben a HÉA irányelv nem alkalmazható. 

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[13]	Felperes felülvizsgálati kérelmében kérte, hogy a Kúria az elsőfokú ítéletet és az alperesi határozatot - az elsőfokú határozatra is kiterjedően - helyezze hatályon kívül. Az elsőfokú ítélet ugyanis sérti az Art. 1.§. (7), 2. § (1) bekezdéseit, az Áfa tv. 65. §-át, 85. § (1) f) pontját és (5) bekezdését, valamint az Sztv. 119/A. § (1) bekezdését.

[14]	Felülvizsgálati kérelmében hangsúlyozta, hogy a Kúria idézett döntése után sem közvetlenül, sem közvetve nem kértek és nem fogadtak el sem pénzbefizetést, sem más vagyoni előnyt. Az intézménybe való felvételért belépési díjat vagy bárhogyan nevezhető anyagi támogatást nem kértek és nem fogadtak. Véleménye szerint teljesen törvényes megoldás, hogy az intézmény működési költségeinek egy részét az Alapítvány fedezi. Az intézménybe való elhelyezés után tájékoztatták a gondozottakat vagy hozzátartozóikat, hogy gazdálkodásuk veszteségének elkerülése és a színvonalasabb ellátás érdekében lehetőség van az Alapítványt támogatni, és ők - döntésüktől függően - alapítványi támogatást nyújtanak, a befizetett összeg még nem lesz az intézménybe való elhelyezés bekerülési díja."

[15]	A felperes megismételte továbbá, hogy szerinte még abban az esetben is jogellenes az áfa kivetése, hogy ha a hatóság által átértékelt tényállást vesszük alapul. A felperes kizárólag szociális ellátást nyújt, ami az Áfa tv. 85.§-a szerint adómentes. A szociális ellátást nem lehet kiegészíteni egy „intézménybe való elhelyezés" szolgáltatással, mert ilyen nincs, nem létezik. 

[16]	Az alperes ellenkérelmében az elsőfokú ítélet hatályban tartását kérte. Megítélése szerint helytálló következtetésre jutott az elsőfokú bíróság, amikor az otthonban elhelyezett magánszemélyek, illetve hozzátartozóik által teljesített - a felperes, illetve az alapítvány könyvelésében adományként nyilvántartott - befizetéseket azok valós tartalmuk szerint egységesen, valamennyi érintett vonatkozásában az ellátásba történő bekerülés ellenértékének minősítette. 

	A Kúria döntése és jogi indokai

[17]	A Kúria a jogerős ítéletet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között, az ott megjelölt jogszabályok alapján vizsgálhatja felül [a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. tv. (a továbbiakban: Pp.) 272.§ (2) bekezdés, 275.§ (2) bekezdés, BH 2002.490., KGD 2002.262.]. A felülvizsgálati kérelemben azonban nem nyílik meg a felperes lehetősége arra, hogy azt tegye vita tárgyává, amelyet a kereseti kérelemben elmulasztott vitatni. A kereseti kérelemhez kötöttség a közigazgatási perben is érvényesülő jogelv. A keresetet a bíróságnak egyfelől ki kell merítenie, másfelől azon nem terjeszkedhet túl. A bíróság csak a keresetlevélben megjelölt jogszabálysértés keretében vizsgálódhat. (Kúria Kfv.I.35.876/2014/5. számú határozat) A Kúria számára a felülvizsgálat tartalmát behatárolja a felülvizsgálati kérelem, amit keretek közé szorít a kereseti kérelem.

[18]	Az előbbiek tükrében a Kúria első helyen azt állapította meg, hogy a felperes keresete - ahogyan azt az elsőfokú ítélet is tartalmazza - kizárólag az Alapítvány útján nyújtott befizetésekkel kapcsolatos adóhatósági megállapításokra terjedt ki, amelyeket az ellátottak, illetve hozzátartozóik 2011. augusztus 1-jét követően teljesítettek. A felülvizsgálati kérelemben előadottakat ehhez a kereseti kérelemhez kell igazítani. Tehát az előbbi dátum előtt teljesített befizetésekre felperes felülvizsgálati kérelme jogszerűen nem terjedhet ki. Jóllehet a felülvizsgálati kérelem utolsó érdemi bekezdése úgy is értelmezhető, hogy azzal a felperes az alperesi határozatban szereplő összes megállapítást támadta, a Kúria ezt a bekezdést nem értelmezheti másként, mint amely az Alapítványon keresztül teljesített befizetések adójogi minősítését vitatja. Egyébként a felülvizsgálati kérelem túlterjeszkedne a kereseti kérelmen. E szűk értelmezés az utolsó érdemi bekezdés szövegezésével összhangban áll.

[19]	Ezt követően a Kúria vizsgálta, hogy a fentebb hivatkozott, 2014. február 17-én kelt Kfv.VI.35.070/2013/4. ítéletben lefektetett jogértelmezés mennyiben érinti ezt az ügyet. Ezzel összefüggésben a Kúria rámutat arra, hogy a korábbi ügyben az adójogi jogértelmezés arra a jogviszonyra irányult, amelyben az eltartott vagy hozzátartozója közvetlenül teljesített befizetést a felperes számára. Jelen ügyben az alapul szolgáló jogviszony és ennek következtében az adójogi értelmezés is összetettebb. Az elsőfokú bíróság által hatályában fenntartott átminősítés ugyanis nem egy, hanem két lépésből áll. Az adóhatóság egyrészt az alapítványi támogatást nyilvánította belépési díjnak, majd a díjat átengedett követelésnek minősítette és mindezek következtében tett áfa adónemben megállapításokat. Figyelemmel az előbbi eltérésre, a tényállás függvényében más megítélés alá eshet a korábbi ügyben felmerült és a jelen ügyben felmerülő áfa szempontú értékelés.

[20]	A Kúria eljáró tanácsának tudomása van a 2015. október 22-i keltezésű, Kúria Kfv.V.35.659/2014/7. számú ítéletéről is, amelyben szintén adománynak nevezett befizetéseket minősített át belépési díjnak az adóhatóság határozata oly módon, hogy azt az elsőfokú bíróság és a Kúria hatályában fenntartotta. A befizetések azonban az előbb hivatkozott ügyben is közvetlenül történtek, nem alapítványtól származtak. Ugyanakkor megjegyzendő, hogy ebben a döntésben a Kúria annyiban tekintette áfa kötelesnek a szociális otthonba való bekerülésért fizetett összeget, amennyiben ahhoz nem kapcsolódik emelt szintű szociális ellátás. Nem kell felszámítani az áfát arra az ellenértékre, amelyet az ellátott vagy javára a hozzátartozója nem a bekerülés feltételeként teljesít, hanem döntési szabadsága kifejeződéseként a jobb szolgáltatás érdekében fizet.

[21]	A Kúria utal a C-335/14. sz. ügyre, amely 2016. január 21-én kelt. Ebben az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: EUB) a HÉA irányelv releváns szabályának olyan értelmezését adta, amelyet jelen ügyben is figyelembe kell vennie a Kúriának, hiszen mindkettőben ugyanazon irányelvi pontot szükséges értelmezni, alkalmazni. A HÉA irányelv 132. cikk (1) g) pontja szerint a tagállamok mentesítik az adó alól a szociális gondozással és szociális biztonsággal szorosan összefüggő szolgáltatások és termékértékesítések, beleértve a szociális otthonok, közintézmények vagy egyéb, az érintett tagállam által szociális jellegűnek elismert intézmények szolgáltatásait és termékértékesítéseit.

[22]	A C-335/14 ügy 47. pontjában az EUB kifejtette, hogy a mentességek az uniós jog autonóm fogalmai, ezért azokat az európai uniós jog szintjén kell meghatározni. Ebből a megállapításból az következik, hogy nem lehetséges egy nemzeti ágazati jogszabály alapján, abból kiindulva megítélni, hogy a HÉA irányelv, illetve annak implementálásaként előálló Áfa tv. alkalmazása során mi a jelentése a szociális gondozással és szociális biztonsággal szorosan összefüggő szolgáltatásoknak és termékértékesítéseknek.

[23]	Az Áfa tv. 85. § (1) bekezdés f) pontja szerint mentes az adó alól az a szolgáltatásnyújtás - az étkeztetés kivételével, ha az ennek fejében járó ellenérték külön térítendő meg - és az ahhoz szorosan kapcsolódó termékértékesítés, amelyet szociális ellátás keretében közszolgáltató - ilyen minőségében - teljesít. Ez a szövegezés 2008. május 1. óta változatlan. A Kúria felhívja a figyelmet arra, hogy a vonatkozó magyar áfa szabály változatlansága ellenére, az ágazati törvény módosítására hivatkozva 2015. január 1-jétől az adóhatóság már a belépési díjat is adómentesnek tekinti. Az alperesi határozat 11. oldalán az áll, hogy „kétségtelen tény, hogy a szociális ellátásokra vonatkozó jogszabályi rendelkezés 2015. január 01-jén változott, a Szoc. tv. 117/C. §-a szerint a tartós bentlakásos intézmény esetén a fenntartó meghatározhatja azokat a férőhelyeket, amelyek betöltése esetén belépési hozzájárulást kell fizetni. Adózói megkeresésre ezen jogszabályhely értelmezésére került kiadásra a NAV Észak-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága Jogi, Tájékoztatási és Törvényességi Főosztály Tájékoztatási és Koordinációs Osztályának a tájékoztató levele, mely szerint a jogszabályi feltételek teljesülése esetén az intézmény belépési hozzájárulás ellenében nyújtott szociális szolgáltatása adómentes. E körben tartalmazza az emelt szintű ellátást a Szoc. tv. szabályozása, ilyen tartalmú befizetés azonban - a vizsgált időszakban - nem merült fel."

[24]	A Kúria ezek alapján rámutat arra, hogy ellentétes az EUB gyakorlatával, amely a HÉA mentességeket az uniós jog önálló fogalmainak tekinti, az az adóhatósági álláspont, amely a szociális otthonba való bejutásért fizetett összeget azon az alapon értékeli adómentesnek vagy adókötelesnek, hogy azt jogszerűen vagy jogszerűtlenül számolta fel a szociális ellátó. Emellett szükséges emlékeztetni az Art. 1. § (9) bekezdésére is, amely szintén az adóhatósági álláspontot cáfolja. Eszerint az adókötelezettséget nem befolyásolja az, hogy a magatartás (cselekmény, mulasztás) törvényi rendelkezésbe ütközik, vagy sérti a jó erkölcsöt.

[25]	A C-335/14 ügy 51-54. pontjaiban az EUB azt határozta meg, hogy miként kell a nemzeti bíróságnak döntenie arról, hogy egy szolgáltatás, illetve termékértékesítés a szociális gondozással és szociális biztonsággal szorosan összefügg-e. E kérdés jelentősége az, hogy minden egyes tagállamban adómentesnek kell tekinteni mindazt, amely szorosan összefügg a szociális gondozással és szociális biztonsággal. A vizsgálódás középpontjába a nélkülözhetőséget szükséges állítani. Amennyiben egy szolgáltatás vagy termékértékesítés elengedhetetlen a szociális gondozás teljesítéséhez, akkor azt olyannak kell tekinteni, mint amely az áfa mentes körbe tartozik a HÉA irányelv 132. cikk (1) g) pontjának hatálya alatt. Ebből az következik, hogy az adóhatóság átminősítését elfogadva azt kell vizsgálni az áfa következmény levonásához, hogy az otthonba való bejutás nélkül megvalósulhat-e a szociális ellátás nyújtása. A Kúria megállapította, hogy logikailag nem volt lehetősége a felperesnek arra, hogy azt a személyt lássa el, akit nem vett fel az otthonba. A belépés elválaszthatatlan a szociális szolgáltatástól.

[26]	A Kúria tehát nem a bizonyítékokat értékelte át, hanem az áfa szempontjából elvégzett jogértelmezést hozta az EUB gyakorlatával összhangba az alperes által feltárt tényállásban. Figyelemmel tehát a Kúria és az EUB joggyakorlatának fejlődésére, azon befizetéseket, amelyeket az adóhatóság az Alapítvány érintettsége mellett átminősített, áfa mentes szolgáltatásnyújtás ellenértékének kell tekinteni az Áfa tv. 85. § (1) bekezdésének alkalmazásakor, amely a HÉA irányelv 132. cikk (1) g) pontjának védőhálója alatt áll.

[27]	Ahogyan azt a Kúria fentebb rögzítette, a felülvizsgálati kérelem nem terjedt és jogszerűen nem is terjedhetett ki a felperes számára közvetlenül megfizetett belépési díjakkal kapcsolatos megállapításokra. E befizetések körében tett alperesi megállapításokat sem az elsőfokú ítélet, sem a Kúria jelen ítélete nem érinti. Az alperes a megismételt eljárásban ennek megfelelően köteles a felperes terhére mutatkozó adókülönbözetet és annak jogkövetkezményeit újraszámolni oly módon, hogy azon ügyletekre szorítkozik, amelyeket a felperes nem támadott. Mindezekre tekintettel a Kúria a rendelkező részben írtak szerint döntött.

	A döntés elvi tartalma

[28]	A szociális otthonba való bejutásért a szociális ellátás nyújtója számára közvetetten fizetett összeg áfamentes szolgáltatás ellenértéke, mert a belépés és a szociális ellátás keretében nyújtott szolgáltatás olyan szoros kapcsolatban áll egymással, hogy az egyiket a másiktól elválasztani nem lehet az áfamentességet biztosító közösségi és nemzeti szabály alkalmazása során.

	Záró rész

[29]	A pervesztes alperest a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte a pernyertes felperes elsőfokú és felülvizsgálati költségének megfizetésére.

[30]	A költségmentes alperes pervesztességére tekintettel a felmerült felülvizsgálati illetéket a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

[31]	A Pp. 274. § (1) bekezdése alapján a Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson kívül bírálja el, kivéve ha a felek bármelyike tárgyalás tartását kéri, vagy a Kúria a tárgyaláson való elbírálást szükségesnek tartja. A tárgyalás tartását a felek egyike sem kérte, a Pp. 272.§ (2) bekezdése a felülvizsgálati kérelem kiegészítését, a 275.§ (1) bekezdés pedig a bizonyítást zárja ki, továbbá nem merült fel a tárgyalás tartásának szükségessége, ezért a Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson kívül bírálta el.

Budapest, 2016. szeptember 15.

Dr. Hajnal Péter sk. tanácselnök, előadó bíró, Dr. Heinemann Csilla sk. bíró, Huszárné Dr. Oláh Éva sk. bíró