A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.I.35.280/2017/7.

A tanács tagjai: Dr. Hajnal Péter a tanács elnöke, Dr. Heinemann Csilla előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva bíró

A felperes: 
	
A felperes képviselője: Dr. Tatár Klára ügyvéd 
	
Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
	
Az alperes képviselője: Dr. Borsos Krisztina kormánytisztviselő
	
A per tárgya: adóhatósági határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes 22. szám alatt
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.27.486/2016/19.

Rendelkező rész 
A Kúria a Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.K.27.486/2016/19. számú ítéletét, valamint az alperes 2061139238 számú határozatát - az elsőfokú határozatra is kiterjedően - hatályon kívül helyezi.

Kötelezi az alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 200.000 (kétszázezer) forint együttes elsőfokú és felülvizsgálati perköltséget.

A kereseti és felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes gyümölcs, zöldség feldolgozására, tartósítására irányuló fő tevékenységét 1997. április 16. napjától kezdte meg, 2014 júniusában a Sz. Kft.-től 3 db 6.683.445 Ft általános forgalmi adóösszegű számlát fogadott be 13.258,5 kg mennyiségű dió értékesítéséről. A számlát kiállító társaság 2013. október 3. napján alakult, bejelentett fő tevékenységi köre zöldség-, gyümölcs nagykereskedelem, ügyvezetője és tulajdonosa egy személyben Sz. G. román állampolgár. A felperes 2013-ban ismerte meg a számlakiállító társaságot egy magánszemélyen keresztül és az árut a számlakibocsátó társaság meghatalmazásával rendelkező B. I-tól vásárolta meg. A termékértékesítést megelőzően a számlakibocsátó gazdasági társaságot a NAV honlapján ellenőrizte, meggyőződött arról, hogy a cég nem áll felszámolás, végelszámolás alatt, illetve adószámmal rendelkezik. A dió a felperes részéről minőség-ellenőrzésen esett át, annak beszállításáról a számlakibocsátó társaság gondoskodott. A felperes telephelyére behajtó teherautók rendszáma azonban nem került rögzítésre. A felperes a megvásárolt diót feldolgozta, tisztította, osztályozta, válogatta, majd az alperes által nem vitatottan belföldre és külföldre értékesítette.

[2]	Az adóhatóság a számlakiállító társaság gazdálkodásának vizsgálata során megállapította, hogy adóbevallási kötelezettségét nem teljesítette, eszközökkel, alkalmazottakkal, telephellyel, gazdasági tevékenység végzésére alkalmas székhellyel nem rendelkezett és iratanyaga nem fellelhető. A számlakibocsátó társaság nevében eljáró B. I. írásbeli meghatalmazást nem mutatott be, azonban a számlatömböket a számlakiállító társaság nevében ő vásárolta. Az ellenőrzés azt rögzítette, hogy a számlakibocsátó kft. a számlákban feltüntetett gazdasági tevékenységet nem végezhette el, tevékenysége kizárólag számlák kibocsátására korlátozódott, így a gazdasági események a valóságban nem a felek között mentek végbe. 

[3]	Vizsgálta, hogy a felperes megtett-e minden ésszerűen elvárható intézkedést annak érdekében, hogy elkerülje az adókijátszásban való részvételt, de értékelése szerint a felperes nem járt el kellő körültekintéssel, miután B. I. képviseleti jogosultságát nem vizsgálta és nem győződött meg arról sem, hogy a számlakibocsátó a tevékenység végzéséhez szükséges tárgyi és személyi feltételekkel rendelkezik-e. A fentiekre figyelemmel tilalmazta a számlákban felszámított általános forgalmi adólevonást és a felperes terhére 2014. június hónapban 6.683.000 Ft adókülönbözetet állapított meg, mely után adóbírságot és késedelmi pótlékot a folyószámlán fennálló túlfizetésre tekintettel nem számított fel.

[4]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes 2061139238 számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Egyetértett a számlakibocsátó társaság személyi és tárgyi feltételei körében tett elsőfokú hatósági megállapításokkal. Hangsúlyozta, hogy az áruféleségek mozgását, fizikai létezését hiteles dokumentumok nem igazolták, ennél fogva a számlakibocsátó és vevő partnerei között a gazdasági események a számlákon feltüntetettek szerint nem mehettek végbe. A számlakiállító nevében valamennyi ügyletet ténylegesen B. I. bonyolította, aki társasággal jogviszonyban nem állt, képviseleti joggal nem rendelkezett. 

[5]	A felperes adókijátszásban való részvételét a számlakibocsátó rögzített szabálytalanságai mellett B. I. képviseleti jogának hiánya és még az is igazolta, hogy az adóigazgatási eljárásban nem nevezett meg olyan adatot, tényt, körülményt, mellyel alátámaszthatta volna, hogy számára valóban a vitatott számlák szerinti számlakibocsátó teljesített. Rámutatott arra is, hogy ha a felperes valóban bekérte a számlakibocsátó cégkivonatát, akkor ismernie kellett a cégjegyzésre ténylegesen jogosult képviselő személyét. Az észrevételhez csatolt meghatalmazás sem igazolta hitelt érdemlően a képviseleti jogosultságot és a meghatalmazáson szereplő bélyegzőben feltüntetett adószámot a 2013. szeptember 30-ai keltezés időpontjában az adóhatóság még nem állapította meg, annak kibocsátására 2013. október 3-án került sor. A meghatalmazás hiányosságait a felperes kellő körültekintő magatartással felismerhette volna. 

[6]	A felperes a számlakibocsátó helyett egy, azzal jogilag nem értékelhető viszonyban álló személynél, B. I-nál rendelte meg az árut, akinek státuszával nem volt tisztában. A felperes a számlákon és a maga által kiállított betárolási, szállítóleveleken kívül más dokumentumot nem bocsátott rendelkezésre, az átadott dokumentumok pedig nem igazolják a gazdasági események megtörténtét. A felperes egyetlen olyan bizonyítékot sem ajánlott fel, amely azt igazolná, hogy eljárása megfelelt a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményének, az ésszerűen elvárható intézkedéseket semmilyen módon nem bizonyította.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[7]	Az alperesi határozat ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, melyben az alperes tényállás tisztázási és bizonyítási kötelezettségének hiányát, az indokolási kötelezettség megsértését, mint jogszabálysértést jelölte meg. Hangsúlyozta, hogy az alperes objektív módon nem bizonyította, hogy a számlakiállító valós gazdasági tevékenységet nem végzett. Az alperes a felperes terhére értékelte a számlakiállító érdekkörében felmerült szabálytalanságokat, mulasztásokat, határozatának meghozatalakor nem volt tekintettel a kialakult európai uniós bírósági gyakorlatra. Az adókijátszást nem bizonyította és kívülállók által is ellenőrizhető módon bizonyítékokkal nem támasztotta alá. Ezen túlmenően kifogásolta, hogy a felperes a számlakiállítónál végzett ellenőrzésről készült jegyzőkönyvből annak mellékleteiből csak töredéket ismerhetett meg, így ezzel összefüggésben jogorvoslati és az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvényben (továbbiakban: Art.) rögzített egyéb garanciális jogait nem tudta megfelelően gyakorolni. Ezzel összefüggésben arra is hivatkozott, hogy őt a számlakiállító társaság vizsgálatába, mint ügyfél be kellett volna vonni. 

[8]	Az alperes érdemi ellenkérelmében határozati indokait fenntartva a kereset elutasítását indítványozta.
Az elsőfokú ítélet
[9]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. 

[10]	Megállapította, hogy az adóhatóság széles körű bizonyítási eljárást folytatott le és ennek eredményeképpen helytállóan rögzítette, hogy a számlák szerinti gazdasági események a felek között nem jöttek létre. A számlakibocsátó társaság az értékesítéshez szükséges személyi és tárgyi feltételekkel nem rendelkezett, valós gazdasági tevékenységet nem folytatott. A felperes pedig az ügyletkötés és a teljesítés során nem tette meg az ésszerűen elvárható intézkedéseket. A számlakibocsátó külföldi illetőségű ügyvezetője elérhetetlen, adózással összefüggő irat átadására nem került sor. A kft. működését koordináló B. I. a társasággal jogviszonyban nem állt, képviseleti joggal nem rendelkezett. B. I. képviseleti jogának hiánya objektív körülményként nyert bizonyítást, az adóigazgatási eljárásban a felperes nem nevezett meg olyan adatot, tényt, körülményt, amellyel alátámaszthatta volna, hogy számára valóban a vitatott számlák szerinti számlakibocsátó teljesített. B. I. nevére szóló meghatalmazás előbb került kiállításra, mint az adószám igénylése, emiatt a meghatalmazás formai hibában szenvedett, de ezen túlmenően tartalmi hibát is tartalmazott, amikor B. I-t tévesen a társaság tagjaként nevesítette és ilyen minőségben jogosította fel a társaság képviseletére. A felperesnek a cégkivonatok áttanulmányozása után ezzel tisztában kellett lennie. 

[11]	Hangsúlyozta, hogy nem ellentétes az uniós joggal, ha azt követelik meg a gazdasági élet szereplőitől, hogy tegyenek meg minden tőlük ésszerűen elvárható intézkedést annak érdekében, hogy az általuk teljesített ügylet ne vezessen adókijátszáshoz. A jelen ügy kapcsán feltárt tények nem a szerződő partner érdekkörében felmerült olyan tények, amelyre a felperesnek ráhatása nem volt, olyan körülményekről van szó, amelyekről a felperesnek az adólevonási jog gyakorlása tárgyában hozott, a felperes által hivatkozott európai bírósági ítéletek ismeretében is tudnia kellett. 

[12]	A számlakiállítónál végzett vizsgálatok megismerésével összefüggésben arra utalt, hogy a felperes az ellenőrzési jegyzőkönyvre tett észrevételében nem az iratbetekintési jog biztosítását, hanem az ellenőrzéssel összefüggő iratok részére való megküldését kérte. Határidőben iratbetekintési jogot nem gyakorolt, ugyanakkor a bíróság a kapcsolódó vizsgálati iratanyagokat értékelte és annak megismerését a felperes részére biztosította. 

[13]	Elutasította a felperes alkalmazottainak és B. I. meghallgatására vonatkozó felperesi indítványát arra figyelemmel, hogy már meghallgatásra kerültek az adóigazgatási eljárásban, illetve arra hivatkozva, hogy a tanúvallomások nem alkalmasak a tartalmilag hiteltelen számla hiányosságainak pótlására. 
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[14]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése és keresetének teljesítése, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése és a eljárt bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára történő utasítása érdekében.

[15]	Nézete szerint az adóhatóság által hivatkozott körülmények alapján a felperes adólevonási joga nem tagadható meg, mivel az alperes nem bizonyította, hogy az értékesítéseket ténylegesen nem a számlakiállító társaság teljesítette és a felperes nem tőle szerezte be a perbeli árut. A számlakiállító társaság valós kereskedelmi tevékenységet végzett, melyet igazol a felperesen kívüli további 12 társasággal való gazdasági kapcsolata, melyek közül egyeseket az adóhatóság, mint megvalósult gazdasági tevékenységet elismert. 

[16]	Nem eredményezheti a számlakibocsátónál megállapított személyi és tárgyi feltételek hiánya a felperes adólevonási jogának megtagadását. Balogh István számlakiállítóval való kapcsolatát nemcsak a felperes, hanem más a számlakiállítóval kapcsolatban álló gazdasági társaság is megerősítette. A felperes a peres eljárás során megjelölte azokat a bizonyítékokat, amelyek igazolták a valós gazdasági tevékenység végzését. A hivatkozott körülmények értékelésére az ítélet azonban nem tért ki, a bizonyítékokat lényegében a bíróság figyelmen kívül hagyta és az ítéletből nem ismerhető meg az azokra vonatkozó bírói mérlegelés és értékelés. Mindezek következtében az ítélet nem felel meg a Pp. 206. § (1) bekezdés, 221. § (1) bekezdésében foglaltaknak.

[17]	Hangsúlyozta, hogy az adólevonási jog megtagadásához nem elegendő a számlakiállító oldalán felmerülő szabálytalanság bizonyítása, ehhez kapcsolódnia kell a számlabefogadó részéről felmerülő tudatos, az áfakijátszásra irányuló magatartásnak, melyet az adóhatóságnak objektív körülmények alapján kell bizonyítania. A felperesi tudattartalom vizsgálata körében az adóhatóságnak és a bíróságnak figyelembe kellett volna vennie, hogy a felperes ellenőrizte a számlakibocsátót, megbizonyosodott arról, hogy szabályszerűen működő és létező gazdasági társaság, amely érvényes adószámmal rendelkezik. A C-446/15 számú döntésében az Unió Bíróság kifejtette, hogy az adóhatóságnak kell bizonyítania, hogy az adóalany tudta vagy tudnia kellett arról, hogy az említett szolgáltatások HÉA csalás részét képezik. Ilyen bizonyítást azonban sem az adóhatóság, sem a bíróság nem folytatott le. 

[18]	Utalt a Kúria 5/2016. (IX.26.) KMK véleményére is, mellyel a perbeli ítélet ellentétes, hiszen a tudatállapot vizsgálatára a felperes esetében nem került sor. Ezen túlmenően hivatkozott az alperes 2015. október 30. napján kiadott 3010/2015. számú ellenőrzési útmutatójába foglaltakra, ami szintén az alperesi határozat jogszerűtlenségét támasztja alá. A tudattartalom vizsgálatának elmaradása miatt az alperesi határozat sérti az Art. 97. § (4), (6) bekezdésében foglalt tényállás tisztázási kötelezettséget. Az a körülmény, hogy a bíróság ezt a tényt indokolás nélkül figyelmen kívül hagyta, megvalósítja a Pp. 221. § (1) bekezdésében foglalt indokolási kötelezettség és a Pp. 213. § (1) bekezdésében foglalt teljesség követelményének sérelmét. 

[19]	Hangsúlyozta, hogy keresetének 3. pont b) és e) alpontjában rögzítette az eljárás során a felperes javára szolgáló tényeket és körülményeket, amelyek értékelése az alperes és a bíróság részéről is elmaradt. Ezeket a körülményeket felülvizsgálati kérelmében is előadta és hangsúlyozta, hogy ezek figyelmen kívül hagyásával az adóhatóság az Art. 97. § (6) bekezdését, valamint a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban Ket.) 50. § (6) bekezdését is megsértette.

[20]	Kitért arra is, hogy a számlakiállító társaságnak nem csupán a felperessel volt gazdasági kapcsolata, hanem más társaságokkal és ezeknél egyes esetekben a gazdasági eseményeket az adóhatóság elfogadta. Ekként megdőlt az az alperesi vélekedés, mely szerint a számlakibocsátó gazdasági eseményt nem végzett, csupán számlákat bocsátott ki. Tévesen értékelte B. I. meghatalmazását, illetőleg a meghatalmazással összefüggésben tett nyilatkozatát az adóhatóság és a bíróság is, ezek azt igazolják, hogy B. I. és a számlakibocsátó jogviszonyban állt egymással és a nyilatkozattétel időpontjában is rendelkezett meghatalmazással. 

[21]	Kifogásolta, hogy a bíróság nem teljesítette bizonyítási indítványait, azok elutasítására nem lehet indok a bíróság által előadottak, hiszen a Kúria a Kfv.I.35.009/2012/6. számú ítéletében is kimondta, hogy az adózó bármilyen, az Art -ban, illetve a polgári perrendtartásban rögzített bizonyítási eszközt felhasználhat a bizonyítási eljárás során. A bizonyítási indítvány elutasítása ellentétes a Pp. 8. § (1) bekezdés rendelkezéseivel is, miszerint a bíróság köteles biztosítani, hogy a felperes perbeli kötelezettségeinek eleget tegyen. 

[22]	A bíróság azt sem tisztázta, hogy a felperesnek milyen bizonyítékokat kellett volna csatolnia, amelyekkel igazolhatta volna a számlakibocsátói teljesítését. Nem került felderítésre az sem, hogy hol és milyen formában jelentkezett adóelőny, az adókijátszást kik követték el.

[23]	Összegző értékelése szerint a perbeli ügyletek vonatkozásában teljesültek az adólevonási jog gyakorlásához szükséges magyar Áfa tv-ben és HÉA irányelvben előírt feltételek, a felperes jogszerűen helyezte levonásba a vitatott számlákon feltüntetett áfaösszeget. A felperes a megvalósult perbeli gazdasági eseményekkel összefüggésben adókijátszást nem követett el, mások által elkövetett adókijátszásban nem vett részt, ilyenről nem tudott, nem is tudhatott.

[24]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában való fenntartására tett indítványt. 
A Kúria döntése és jogi indokai
[25]	A felperes felülvizsgálati kérelme alapos.

[26]	A Pp. 275. § (1) és (2) bekezdésére figyelemmel a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének nincs helye, a Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.

[27]	A Kúriának elsőként abban kellett állást foglalnia, hogy az elsőfokú bírósági állásponttól eltérően megállapítható-e a felek közötti gazdasági kapcsolat tényleges létrejötte, a diót a felperes valóban a számlakibocsátótól vásárolta meg. Az adóhatóság által feltárt és a perben rögzített tényállási elemek ennek megállapítására nem voltak elegendőek. Kétséget kizáróan nem lehetett megállapítani, hogy a dió a számlakibocsátótól származott. A felperes rendelkezésére álló dokumentumok a számlakibocsátói iratok hiányában nem igazolták egyértelműen ennek megtörténtét. Ebből a szempontból az elsőfokú bírósági ítélet jogszerűtlensége nem volt megállapítható.

[28]	A perbeli tényállás megítélésekor azonban nem lehetett figyelmen kívül hagyni az Európai Unió Bíróságának az áfalevonási jog gyakorlása körében kimunkált döntéseit és az erre épülő, azt követő kúriai gyakorlatot. Így különösen az 5/2016. (IX.26.) KMK vélemény 2. pontjában foglaltak alapján eljárva kellett megítélni, hogy a felperes jogszerűen élt-e a levonás jogával.

[29]	Az előterjesztett magyar ügyek kapcsán fogalmazta meg a Bíróság a nemzeti bíróságok által értékelhető szempontokat. Számos, a perbeli ügyben is megállapítható hiányosság számlabefogadó terhére történő értékelését tilalmazta. Így kimondta, hogy az adóhatóság nem tagadhatja meg a számlabefogadó adólevonási jogának gyakorlását arra az indokra hivatkozva ha nem állapítható meg, hogy a számlabefogadó rendelkezett-e a szóban forgó termékekkel, és képes volt-e azok szállítására, valamint adóbevallási és befizetési kötelezettségének eleget tett-e. Azon indok alapján sem vitatható el az adólevonási jog, hogy az adózó az egyébként jogszabályi tartalmi és formai követelményeknek megfelelő számlán kívül nem rendelkezik a körülmények fennállását igazoló más okirattal. Más ügyben kifejezetten azt mondta ki, ahhoz, hogy az adóalany gyakorolhassa adólevonási jogát azt kell megvizsgálni, hogy a termékértékesítést tényleges ténylegesen teljesítették-e, és az adóalany e termékeket utóbb adóköteles ügyleteihez használta-e fel. (Bonik ügy) A Maks-Pen ügyben még tovább ment és rögzítette, hogy azon puszta körülmény, hogy az alapügyben a Maks Pennek nyújtott szolgáltatást ténylegesen nem a számlákon szereplő szolgáltató vagy alvállalkozója teljesítette, nem elegendő önmagában a Maks Pen által hivatkozott levonási jog kizárásához.

[30]	A levonási jog kizárásához az is szükséges, hogy hogy az adóhatóság objektív tényezők alapján igazolja, hogy az adóalany tudta vagy tudnia kellett arról, hogy adócsalásban vesz részt. Ezen megállapításokra épül a már hivatkozott KMK. vélemény 2. pontja. Abban az esetben tehát ha a gazdasági esemény megvalósulását az adóhatóság elismeri, de nem a számlán feltüntetett felek között, vizsgálni szükséges, hogy a számlabefogadó tudata mit fogott át, tudott-e, vagy tudhatott-e az adókijátszásról. 

[31]	A perbeli esetben az adóhatóság nem vonta kétségbe a dió felvásárlások megtörténtét és annak a felperes részéről való feldolgozását, majd továbbértékesítését. Olyan a számlabefogadó részéről többségében fel nem ismerhető körülményre alapozta a levonási jog megtagadását, melyeket a már fent hivatkozott gyakorlat sem ismer el. (számlabefogadói iratok hiánya, bevallás, befizetés hiánya, székhely, telephely ismeretének hiánya) A továbbiakban a Kúriának azt kellett eldöntenie, hogy az alperes által feltárt további körülmények olyan objektív körülmények amelyek az adókijátszásban való részvételt megalapozzák-e. Az adóhatóság kiemelt jelentőséget tulajdonított a B. I. részére adott meghatalmazás hiányosságainak és ez alapján állította, hogy a felperes nem tett meg minden ésszerűen elvárható ellenőrzési cselekményt, hogy az adókijátszásban való részvételét megakadályozza.

[32]	A felperes állította és ezzel ellentétes megállapítást az adóhatóság sem tett, hogy a számlabefogadó cégjogi és adójogi státuszát ellenőrizte, a számlakiállító a gazdasági események megtörténtének időpontjában cégjogi és adójogi szempontból a jogszabályi előírásoknak megfelelően működő cég volt. A felperes által ellenőrizhető nyilvántartásokból törvénytelen működésre következtetni nem lehetett. (pl. felfüggesztett, törölt adószám, cégtörvényességi eljárás)

[33]	B. I. részéről bemutatott meghatalmazás alapján a felperes ésszerűen feltételezhette a meghatalmazott törvényes eljárását. A meghatalmazás cégbejegyzést és adószám kiadását megelőző - pár nappal korábbi - keltezése sem kellett, hogy ésszerű kétséget támasszon afelől, hogy B. I. nem rendelkezik jogosultsággal az ügyletek megkötésére. Ennek már csak azért sem volt olyan jelentősége, mert a felperesi ügyletek megkötésére 2014 évben került sor. Utal a Kúria arra, hogy az alperes nem tárt fel olyan körülményt amely arra mutatna, hogy a cégtulajdonos és ügyvezető bármilyen módon kétségbe vonta a meghatalmazott eljárását és megbízás nélküli eljárását állította volna. Egyetért a Kúria azzal a felperesi érveléssel, hogy a felperestől nem várható el a számlakiállító cég belső viszonyainak feltárására irányuló vizsgálat. Ha a meghatalmazás megfelelt az okirattal szemben támasztott követelményeknek - márpedig ezzel ellenkező megállapítást az alperes nem tett -, a felperesnek a feltárt tényállás alapján nem kellett, hogy bármilyen kétsége támadjon afelől, hogy nem a számlakibocsátóval létesít kereskedelmi kapcsolatot. 

[34]	A Kúria nyomatékosítja, hogy az Európai Unió Bíróságának irányadó döntései nagy hangsúlyt fektetnek az adóhatóságot terhelő bizonyítási kötelezettségre, amelynek során objektív tényekkel kell bizonyítania, hogy a számla befogadója tudott, vagy kellő körültekintés mellett tudhatott arról, hogy adókijátszás valósul meg, illetve ebben maga is közreműködött. 

[35]	Ez a perbeli esetben nem vezetett eredményre, mert az alperes által felsorakoztatott körülmények többsége a felperes terhére nem vehetők figyelembe, a többi körülmény pedig nem tekinthető olyan objektív körülménynek, mely az adókijátszásban való részvételét igazolná, vagy arról való tudomását bizonyítaná.

[36]	A fentiekre figyelemmel a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján eljárva a jogerős ítéletet és az alperesi határozatot, az elsőfokú határozatra is kiterjedően hatályon kívül helyezte. Új eljárás elrendelését szükségtelennek tartotta, mert az ügyben nem merült fel további olyan figyelembe vehető körülmény, amelynek további feltárásával az adókikerülésben való részvételt igazolná.
A döntés elvi tartalma
[37]	Nem lehet az adólevonási jog megtagadását olyan körülményekre alapítani, melyről az Európai Unió Bírósága már kimondta, hogy önmagukban nem képezhetik annak akadályát.
Záró rész
[38]	A felperes elsőfokú és felülvizsgálati eljárási költségének megfizetésére a Kúria a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte az alperest.

[39]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti és felülvizsgálati eljárási illetéket a pervesztes alperest az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 5. § (1) bekezdés c/ pontja alapján megillető illetékmentességre figyelemmel a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

[40]	A felülvizsgálati kérelmet a Kúria a felperes indítványára tárgyaláson bírálta el.
Budapest, 2018. február 15.
dr. Hajnal Péter sk. a tanács elnöke, dr. Heinemann Csilla sk. előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva sk. bíró