A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: Kfv.I.35.276/2017/6. szám

A tanács tagjai: Dr. Darák Péter a tanács elnöke, Dr. Heinemann Csilla előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva bíró

A felperes:
	
A felperes képviselője: Dr. Szabó Ernő felszámolóbiztos 
	
Az alperes: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság 
	
Az alperes képviselője: Dr. Hernádi Zoltán jogtanácsos 
	
A per tárgya: adóhatósági határozat bírósági felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes 9. szám alatt
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K.27.005/2017/6.
Rendelkező rész
A Kúria a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7.K.27.005/2017/6. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 15 napon belül 100.000 (százezer) forint felülvizsgálati perköltséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 516.600 (ötszáztizenhatezer-hatszáz) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperesnél az elsőfokú adóhatóság 2014. II. negyedévi általános forgalmi adó bevallását ellenőrizte, melynek során megállapította, hogy a G. Kft. által kiállított számla szerint 58.408 db Nescafe 3in1 terméket vásárolt és áfa levonási jogot érvényesített. A felperes a termékek megvásárlásával kapcsolatban más okirattal, bizonylattal nem rendelkezett, a számlán kívül az adóhatóság részére egyéb okiratot nem bocsátott rendelkezésre. A felperes az adóhatóság felhívására az áru vételével kapcsolatban nem nyilatkozott, annak szállításáról, átadásáról, a vételár megfizetéséről bizonylatot nem tudott bemutatni. Az adóhatóság ellenőrzést folytatott a felperes telephelyén, ahol nem volt fellelhető, székhelyén sem tudta vele a kapcsolatot felvenni. A számlakibocsátóként megnevezett társaság áfabevallási kötelezettségének 2014 márciusában tett utoljára eleget, a vizsgált időszakban telephellyel nem rendelkezett, alkalmazottja nem volt. 

[2]	Mindezek alapján az adóhatóság az általános forgalmi adólevonás jogszerűségét nem fogadta el és a felperes terhére 5.166.000 Ft adókülönbözetet állapított meg, melyből a jogosulatlan igénylés 3.990.000 Ft volt, míg az adóhiány összege 1.176.000 Ft, mely után adóbírságot és késedelmi pótlék fizetési kötelezettséget írt elő. 

[3]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2060875384 számú határozatával az elsőfokú határozatot helyes indokainál fogva helybenhagyta. Hangsúlyozta, hogy a termékbeszerzés körülményével kapcsolatban sem a felperes, sem a számlakibocsátó nem nyilatkozott, az áru megrendelését, szállítását, átadás-átvételét, a vételár kifizetését egyik fél sem igazolta, az ellenőrzés során feltárt adatok, az alkalmazottak, az áfabevallások benyújtásának hiánya a számlakibocsátó vizsgált időszaki valós gazdasági tevékenységét nem támasztották alá. Helytállóan jutott arra a következtetésre az elsőfokú adóhatóság, hogy a felek közötti gazdasági esemény hiánya okán a számla tartalmilag hiteltelen, ezért az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (továbbiakban Áfa tv.) 120. §, 127. § (1) bekezdés a) pontja értelmében adólevonási jogot jogszerűen a felperes nem gyakorolhatott. 

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[4]	A felperes keresetében az adóhatóságot terhelő, az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (továbbiakban: Art.) 97. § (4), (6) bekezdése szerinti tényállás feltárási és bizonyítási kötelezettsége teljesítésének hiányát állította. Hangsúlyozta, hogy az adóhatóság rendelkezésére bocsátotta azokat a számviteli dokumentumokat, melyek igazolják, hogy a jogszabályoknak megfelelő körültekintéssel, felelősségteljesen teljesítette a számlában szereplő gazdasági eseményeket. Nézete szerint az alperes megsértette az Art. 97. § (6) bekezdését, mert a becslési eljárás kivételével a nem bizonyított tény, körülmény az adózó terhére nem értékelhető. Emiatt a számlakibocsátó szabálytalansága a terhére nem értékelhető. A határozatok azt sem rögzítették, hogy a felperes milyen ellenőrzési mulasztást követett el.  Az alperesi megállapításokkal összefüggésben hivatkozott európai bírósági gyakorlatra, melynek alapján állította, hogy a felperes a vizsgálattal érintett időszakban folytatott gazdasági esemény kapcsán kellő körültekintéssel és a termékértékesítés kapcsán az irányadó jogszabályok alapján járt el. 

Az elsőfokú ítélet

[5]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét megalapozatlannak találta. Hangsúlyozta, hogy a felperes által megjelölt okokból sem az alperes, sem az elsőfokú hatóság határozata nem volt jogszabálysértőnek tekinthető. A tényállást teljes körben feltárta, eleget tett az Art. tényállás felderítésre vonatkozó kötelezettségének és az Áfa tv. 120., 127. §-aiban rögzítetteknek megfelelően helytállóan állapította meg, hogy a felperes által adólevonási jog gyakorlására felhasználni kívánt számla hitelesen nem igazolja, hogy a felperes és a számlakibocsátó között a gazdasági esemény ténylegesen létrejött volna. A felperes keresetében foglaltakkal összefüggésben arra utalt, hogy az ott megjelöltek egyikét sem állította az alperes, így nem volt olyan tényállítás,hogy a felperes raktár, nagy méretű gépek, alkalmazottak hiányában nem volt képes a számlán szereplő gazdasági eseményeket teljesíteni. Irrelevánsnak tekintette a felperes Európai Unió Bíróságának Mecsek Gabona, illetve Teleos és társa ügyében hozott ítéleteire történő hivatkozást, hiszen jelen ügyben a felperes 1 db belföldi élelmiszeráru értékesítéséről befogadott számla tartalmi hitelessége tekintetében indított pert és emiatt került sor az adólevonási jog megtagadására, míg az előbb említett ítélek a közösségi termékértékesítéshez kapcsolódnak. 

[6]	Egyetértett azzal az adóhatósági megállapítással, hogy a felperes semmit nem tett meg annak érdekében, hogy a számla befogadása révén adókijátszást megvalósító ügyletben ne vegyen részt. Nem a számlakibocsátó társaság működésének szabálytalansága miatt került sor az adólevonási jog megtagadására, hanem az adóhatósági eljárás során feltárt tények, körülmények miatt, a gazdasági esemény hiánya okán. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[7]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése és a kereset teljesítése, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése és az eljárt bíróság új eljárásra, új határozat hozatalára történő utasítása érdekében. 

[8]	Nézete szerint az elsőfokú bíróság határozata a Pp. 206., 221. §-ába ütközik, a tényállás megállapítása nem a felek előadása és a rendelkezésre álló bizonyítékok egybevetése alapján történt. A hiányos tényállásból a bíróság a bizonyítékokat kirívóan okszerűtlenül, a logika szabályaival ellentétesen mérlegelve helytelen következtetéseket vont le. Ezen túlmenően a bíróság megsértette a Pp. 125. § (2) bekezdésében foglaltakat, valamint a Pp. 339/B. §-ában előírtakat is. 

[9]	Nézete szerint a bíróság a tényállást nem az iratokkal egyezően állapította meg, több rendelkezésre álló bizonyítékot figyelmen kívül hagyott, nem releváns bizonyítékokra hivatkozott. A keresetlevélben és a közigazgatási eljárás során keletkezett beadványokban írtakat nem vizsgálta, nem megfelelően vette figyelembe, így valótlan és esetenként irreleváns körülmények értékelésével megalapozatlan jogi következtetéseket vont le. A bíróság a tényállás megállapítása során nem tett mást, mint az ügyben keletkezett első- és másodfokú határozat megállapításait, a fellebbezést, illetve a keresetet részletezte, holott a tényállás megállapítása a közigazgatási perben sem szorítkozhat csupán a szükségképpeni előzménynek minősülő hatósági eljárásban született határozatok rendelkezéseinek mechanikus rögzítésére.

[10]	Nézete szerint a Pp. 339/B. §-a is sérült. Az adóhatóság és a bíróság a felperes terhére értékelte a számlakibocsátó érdekkörébe eső szabálytalanságokat. Nem vette figyelembe, hogy a felperes minden, a termék beszerzéséhez kapcsolódó irattal: számlával, szerződéssel, a cég jogalanyiságát igazoló okirattal, meghatalmazással rendelkezett. A bíróság a dokumentáltság hiányára hivatkozott, ugyanakkor nem részletezte, hogy milyen egyéb iratot kellett volna bemutatni a gazdasági esemény hiteles tanúsítására. Tévesen állapította meg a bíróság azt is, hogy az alperes bizonyította, hogy a felperes tudott-e azokról a vélelmezett szabálytalanságokról, amelyeket a beszállító cég körében megállapított. Ezzel összefüggésben idézte az Európai Bíróság döntéseit, melyek kimondták, hogy az adózó általános forgalmi adójának levonhatósága jogszerűen nem korlátozható a számlakibocsátónál fennálló szabálytalanságok okán, csupán akkor, hogyha az adózó tudott vagy tudhatott arról, hogy adókijátszásban vett részt. Ezzel összefüggésben utalt arra, hogy a felperes adólevonási joga pusztán két jogi jelentőségű tényen alapulhat. A felperes a levont általános forgalmi adó tekintetében rendelkezett dokumentumokkal és nem volt tudomása semmiféle vélt vagy valós szabálytalanságról. Két feltétel teljesült, az alperes nem tudta tényekkel cáfolni, objektív adatokkal igazolni, hogy a felperes nem tett eleget bizonyítási kötelezettségének, illetve objektív adatokkal alátámasztani, hogy a felperes tudta vagy tudnia kellett volna, hogy az általa teljesített ügylettel a vevő által elkövetett adócsaláshoz járult hozzá. A felperes nem kötelezhető olyan bizonyítékok beszerzésére, amelyet jogszabály nem ír elő. A tényállás feltárás során az adóhivatal kötelezettsége objektív adatokkal igazolni, hogy a felperes bizonyítási kötelezettségének nem tett eleget. 
 
[11]	Állította, hogy az első tárgyalásra szóló idézése nem volt szabályszerű, mert a bíróság azt a tárgyalási időköz fennállása hiányában tartotta meg.

[12]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban való fenntartását indítványozta. 

A Kúria döntése és jogi indokai

[13]	A felülvizsgálati kérelem alaptalan.

[14]	A Pp. 270. § (2) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárás során kizárólag a jogerős ítélet jogszerűsége vizsgálható a Pp. 275. § (2) bekezdésben foglaltaknak megfelelően a felülvizsgálati kérelemmel érintett körben. A Kúriának következetes a gyakorlata abban, ha a felülvizsgálati kérelemben a jogerős ítélettel megállapított tényállást azaz azt sérelmezi a felülvizsgálati kérelemmel élő fél, hogy a bíróság a tényállást a Pp. 206. §-ának megsértésével állapította meg, a jogerős ítélet érintésének akkor lehet helye, ha a tényállás iratellenes, vagy az elsőfokú bíróság a bizonyítékokat azok egybevetésekor nem a maguk összességében értékelte, mérlegelése kirívóan okszerűtlen, lényeges logikai ellentmondást tartalmaz.

[15]	A Kúria az elsőfokú ítélet kapcsán nem észlelt olyan körülményt, amely alapján megállapítható lenne a bizonyítékok kirívóan okszerűtlen mérlegelése, vagy bármely logikai ellentmondás. Ilyen körülményeket, ellentmondásokat maga a felülvizsgálati kérelem sem nevesített. Általánosságban hivatkozott a bíróság mérlegelésének okszerűtlenségére és állította, hogy a számlakibocsátó szabályszerűtlen magatartása miatt nem vonható felelősségre. 

[16]	Az iratok alapján az állapítható meg, hogy a felperest nem a számlakibocsátó magatartása miatt, hanem az eljárás során  tanúsított együtt nem működő magatartása és a bizonyítékok előterjesztésének hiánya miatt marasztalták el, hiszen a számlán kívül semmilyen egyéb, a gazdasági esemény megtörténtét igazoló irat nem került becsatolásra. A felperes hanyag, nem törődöm magatartása vezetett oda, hogy az alperes semmilyen más tényállás megállapítására nem juthatott. A felperes az adóhatóság által küldött részletes, a gazdasági esemény végbe menetelének leírását kérő felhívásra nem reagált, székhelyén nem volt megtalálható és a számlakibocsátó felkutatására tett hatósági cselekmények is eredménytelenek maradtak. A felszámoló iratokkal nem rendelkezett, a számlakibocsátó ügyvezetője a megkeresésekre nem reagált. A bevallás megtétele, csupán a számla megléte mindenféle egyéb, a gazdasági esemény megtörténtét igazoló dokumentum (szállítólevél, átvételi igazolás, kifizetést igazoló dokumentum, a körülmények ismeretéről tett nyilatkozat) híján a gazdasági esemény létrejöttének igazolására nem alkalmas.

[17]	Hangsúlyozza a Kúria azt is, hogy az alperesi határozat jogszerűségi felülvizsgálatát nem a Pp. 339/B. §-ában rögzített szempontok alapján kellett elvégezni. Ez a szempontrendszer abban az esetben alkalmazandó, amikor a jogalkalmazó a jogszabályi felhatalmazás alapján a már megállapított tényállás és a tisztázott jogfogalmak birtokában önállóan, mérlegelési „szabadsággal élve” választ a rendelkezésre álló döntési és döntés-végrehajtási lehetőségek közül. Ezzel szemben a „bizonyítás értékelése során a közigazgatási szerv és a bíróság a tényállást a bizonyítási eljárás során felmerült bizonyítékoknak egybevetése alapján állapítja meg, a bizonyítékokat a maguk összességében értékeli és meggyőződése szerint bírálja el. Ez pedig a perbeli esetben megtörtént.

[18]	Az elsőfokú bíróság reagált a felperes által felhívott uniós eseti döntésekre is és fejtette ki, hogy a felperes olyan döntést hozott fel ügyének alátámasztására, mely semmilyen relevanciával nem bírt, hiszen teljesen más tényállás mentén született, a héa irányelv más, a közösségi termékértékesítéssel kapcsolatos szabályát értelmezte. A Kúria kiemelten hivatkozik Kúria Közigazgatási-Munkaügyi Kollégiuma az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény 120. § a) pontja értelmezéséről szóló 5/2016. (IX.26.) KMK véleményének 1) pontjában kifejtett álláspontra: Ha a számlában szereplő gazdasági esemény nem történt meg, akkor nem kell vizsgálni, hogy a számlabefogadó tudott-e, illetve tudnia kellett volna-e az adókijátszásról, adócsalásról. Ennek megfelelően sem az adóhatóságot, sem pedig a bíróságot nem terhelte a tudattartalom feltárására vonatkozó kötelezettség.

[19]	Felperes előadásával ellentétben nem sérült a tárgyalási időköz megtartását előíró szabály sem, mert a Pp. 125. § (2) bekezdése az alperesre vonatkozóan írja elő annak betartását. Célja, hogy az alperes megfelelően fel tudjon készülni az első tárgyalásra, és ezáltal a felek álláspontja az első tárgyaláson ténylegesen ütköztethető legyen. Az elsőfokú bíróság indokolási kötelezettségének eleget tett, nem sértette meg a Pp. 221. § (1) bekezdését, a kifejtett álláspontja alapján okszerűen lehetett következtetni arra, hogy miért nem volt szükség a perben bizonyítás lefolytatására, így az erre vonatkozó tételes indokolás elmaradása nem vezethetett a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésre.

[20]	A fentiekre figyelemmel a Kúria az első fokú bíróság ítéletét a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A döntés elvi tartalma

[21]	Olyan tények feltárásának hiányát általában nem lehet az adóhatóság terhére írni, amit a felperes az eljárás során nem hoz az adóhatóság tudomására.

Záró rész

[22]	A pervesztes felperest a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte a Kúria a pernyertes alperes felülvizsgálati költségének megfizetésére.

[23]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati illeték viselésére a Kúria az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése és a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte a felperest.

[24]	A tárgyalás tartását a felek egyike sem kérte, és mivel a Pp. 272. § (2) bekezdése a felülvizsgálati kérelem kiegészítését, a 275. § (1) bekezdés pedig a bizonyítást zárja ki, nem merült fel a tárgyalás tartásának szükségessége: a Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson kívül bírálta el.    
	
Budapest, 2017. október 5.

dr. Darák Péter sk. a tanács elnöke, dr. Heinemann Csilla sk. előadó bíró, Huszárné dr. Oláh Éva sk. bíró