A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e 

Az ügy száma: Kfv.IV.35.274/2019/8.
	
A tanács tagjai: Dr. Patyi András a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró, 
. Varga Eszter bíró	
	
A felperesek:  I. rendű	
                  
                        Dr.  II. rendű

A felperesek képviselője: Dr. meghatalmazott ügyvéd

Az alperes: alperes neve
                   
Az alperes képviselője: Dr. Gáspár Zsófia jogi szakügyintéző
	
A per tárgya: lakáscélú támogatás visszafizetése tárgyában hozott határozat felülvizsgálata
	
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó felek: I. rendű és II. rendű felperesek
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 10.K.27.935/2018/14. számú ítélete

Rendelkező rész 
A Kúria 

- 	a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 10.K.27.935/2018/14. számú ítéletét - az indokolás kiegészítésével -  hatályában fenntartja;

- 	kötelezi az I. rendű felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket; 

- 	kötelezi a II. rendű felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 70.000 ( hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
I n d o k o l á s
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az I. és II. rendű felperesek a lakáscélú állami támogatásokról szóló 12/2001. (I. 31.) Kormányrendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) alapján a hitelintézettel 2006. október 11-én kötött támogatási szerződést kötöttek, melyben két gyermekük után járó 2.400.000 forint lakásépítési kedvezményben részesültek. A támogatás célja a Hajdúszoboszló belterület .../12 hrsz. alatt felvett, K. F. utca... szám alatti lakás felépítése volt. Az állami követelést biztosító jelzálogjog, elidegenítési és terhelési tilalom az építkezés idejére és azt követően a használatbavételi engedély kiadásától számított évi 10 évre 2006. október 12-én bejegyzésre került az ingatlan-nyilvántartásba. A felek a szerződés 3. pontjában abban állapodtak meg, hogy a használatbavételi engedély keltétől számított 10 év elteltével a támogatás visszatérítésére fennálló állami igény (követelés) megszűnik, ezért az ennek biztosítására bejegyzett jelzálogjog, valamint elidegenítési és terhelési tilalom is megszűnik. A hitelintézet a fenti lakásépítési kedvezményt két részletben, 2006. június 9-én és 2007. május 31-én folyósította. A támogatott ingatlanra vonatkozó jogerős használatbavételi engedélyt Hajdúszoboszló Város Jegyzője 2007. május 3-án adta ki.

[2]	A felperesek 2018. március 13-án kérelmet terjesztettek elő a Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal Debreceni Járási Hivatalánál, mint elsőfokú lakástámogatási hatóságnál, melyben a lakásépítési kedvezményt biztosító jelzálogjog, elidegenítési és terhelési tilalom törléséhez való hozzájárulást kérték a 10 év elteltére figyelemmel. Az elsőfokú lakástámogatási hatóság a jelzálogjog törlése iránti kérelem nyomán megállapította, hogy a kérelmezők lakóhelye eltér a támogatott ingatlan címétől. Erre figyelemmel az elsőfokú lakástámogatási hatóság az igénybevétel jogszerűségének vizsgálatára hatósági ellenőrzést folytatott le, amelyről az értesítést az általános közigazgatási rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény (a továbbiakban: Ákr.) 104. § (3) bekezdés c) pontjában foglaltakra hivatkozással mellőzte. A 2018. március 28-án kelt tájékoztató levelében felhívta a felperesek figyelmét, hogy a benyújtott törlési kérelmet az életvitelszerű tartózkodási helyük tisztázásáig nem áll módjában elbírálni. A kérelmezők jogi képviselője az értesítést 2018. április 5-én kézhez vette.

[3]	Az elsőfokú lakástámogatási hatóság a tényállás tisztázása körében megkereste Hajdúböszörmény és Hódmezővásárhely jegyzőjét, az oktatási hivatalt, valamint az energia szolgáltatókat, és a belföldi jogsegély útján kapott tájékoztatások alapján megállapította, hogy a felpereseknek nem állt szándékukban a támogatott ingatlanba beköltözni, az sosem szolgálta lakhatásukat. A lakás használatát még a jogerős használatbavételi engedély kiadását megelőzően átengedték a felperesek, melynek következtében jogosulatlanul vették igénybe az állami támogatást.

[4]	A feltárt tényállás alapján az elsőfokú hatóság a 2018. május 24-én kelt HB-03/LAK/01720-24/2018. ügyiratszámú határozatával az I. rendű felperest, a HB-03/LAK/01720-24/2018. ügyiratszámú határozatával az II. rendű felperest 1/2-1/2 arányban a lakásépítési kedvezmény és annak 2006. november 6-tól számított kamata, azaz összesen 3.744.128,-forint visszafizetésére kötelezte. A határozatok egyező tartalmú indokolása szerint a Korm. rendelet támogatási szerződés megkötésekor hatályos 1. § (3) bekezdése szerint a kedvezmény a támogatást igénylők méltányolható lakásigénye kielégítése céljából nyújtható, mely feltétel nem teljesült. A jogszabály nem csupán a bejelentett lakcím meglétét, hanem a tényleges, azaz életvitelszerűen ingatlanban lakás követelményét is előírja. 

[5]	A felperesek fellebbezése alapján eljárt alperes a 2018. augusztus 3-án kelt 25932/1/2018. számú és a 25932/2/2018. számú határozatával - egyező indokokkal - hagyta helyben az I. és II. rendű felperesek vonatkozásában meghozott elsőfokú határozatokat. Az alperes megállapította, hogy a határozott idő lejárta nem jelenti önmagában a törlési engedély kiadását, mivel a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdése további feltételek fennálltát is előírja és nem zárja ki azt, hogy az elsőfokú hatóság elévülési időn belül a Korm. rendelet 18. § (15) bekezdésében foglaltak alapján eljárást indítson a jogszerűtlenül igénybe vett támogatás visszafizetésére kötelezése iránt. Álláspontja szerint a lakáscélú állami támogatások eljárás rendjéről szóló 1/2017. (I. 5.) NGM utasítás (a továbbiakban: NGM utasítás) 108. § (4) és (5) bekezdésében foglaltak teljesültek, azonban a 18. § (15) bekezdése alapján a hivatal jogosult volt a támogatás igénybevételének jogszerűségét hatósági ellenőrzés keretében vizsgálni. A Kúria Kfv.V.35.559/2016/4. számú ítéletére hivatkozással kifejtette, hogy a visszakövetelés elévülésére az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: régi Art.) alkalmazandó, mivel az Art. 72. § (5) és (6) bekezdései szerint az igényelt lakástámogatás költségvetési támogatásnak minősül. A felperesek részére az adózás rendjéről szóló 2017. évi CL. törvény (a továbbiakban: új Art.) hatálybalépése előtt folyósították a támogatást, ezért a tárgyi ügyben a régi Art. 164. § (1) bekezdése az irányadó. Az elévülés jelen esetben akkor kezdődött, amikor az elsőfokú lakástámogatási hatóságnak hivatalos tudomására jutott olyan tény, amely miatt indokoltnak mutatkozott a hatósági eljárás lefolytatása. Az elévülés a hivatalos tudomásszerzéssel vette kezdetét. A kérelemre történő rendelkezés joga nem jelenti azt, hogy a hatóság figyelmen kívül hagyhatná a Korm. rendelet 18. § (15) bekezdésében foglaltakat. Megállapította továbbá az alperes, hogy az elsőfokú hatóság eljárását az Ákr. 79. § (1) bekezdése és a 104. § (3) bekezdés c) pontja betartásával folytatta le és az ügyintézési határidőn belül hozta meg döntését.
	A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[6]	A felperesek keresetlevelükben vitatták a visszatérítési kötelezettség jogalapját. A Kúria Kfv. 35.766/2016/3. számú ítéletében foglaltakra hivatkoztak, mely szerint a jogerős használatbavételi engedély kiadását követő tíz év eltelte után az állami visszatérítési igény megszűnik. A határidő a törlés iránti kérelmük benyújtásáig eltelt, melynek okán a lakóhelyet, tartózkodási helyet a hatóság nem vizsgálhatta volna, továbbá ügyükben az új Art. alkalmazandó, mely nem minősíti költségvetési támogatásnak a peres eljárás tárgyát képező pénzbeli juttatást.

[7]	A felperesek a fentieken túl eljárásjogi hibákra is hivatkoztak. Kifogásolták, hogy kérelmükre a hatóság tizenöt napon belül érdemi döntést nem hozott, hanem a kérelemre indult eljárást hivatalból megindított eljárásra változtatta. Az eljárás megindításáról szóló értesítés mellőzése kapcsán az alperes konkrét tényt, körülményt nem jelölt meg. A postaládába történő értesítése elhelyezése nem tekinthető kézbesítésnek, hivatalos irat csak a könyvelt küldemény lehet. A hatósági eljárást a felperesek jelenléte nélkül folytatták le és hatósági tanút sem vettek igénybe.

[8]	Az alperes védiratában a felperesek keresetének elutasítását kérte. Megismételte a határozatban foglaltakat, kiemelve, hogy a támogatást az új Art. hatálybalépése előtt folyósították a felperesek részére, ezért a régi Art. rendelkezései az irányadók. Hangsúlyozta továbbá, hogy a Korm. rendelet 45. § (2) bekezdése alapján alkalmazta a szerződéskötés időpontjában hatályban volt jogszabályokat. Véleménye szerint az a jogértelmezés, mely szerint a támogatás folyósítását követő tíz év után az állami visszatérítési igény megszűnik, kiüresítené a hatóságok rendeletben foglalt hatáskörét, hogy elévülési időn belül intézkedjenek a jogszerűtlenül igénybe vett állami támogatások visszatérítése iránt.
	Az elsőfokú ítélet
[9]	A Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2019. február 19-én meghozott ítéletében a felperesek keresetét elutasította. A bíróság anyagi jogi szempontból nem találta jogszabálysértőnek hatóságok határozatait.

[10]	A bíróság álláspontja szerint az állam javára bejegyzett jelzálogjog, valamint annak biztosítására az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett elidegenítési és terhelési tilalom törlése iránti kérelem, valamint a Korm. rendelet 21. § (3) bekezdése szerinti visszafizetési kötelezettség alapjául szolgáló tények, illetve a jogszabályi hivatkozások nem ugyanazok. Továbbá sem a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 1:2 § (1) és (2) bekezdéséből, az 1:3. § (1) bekezdéséből, sem önmagában a szerződés 3. pontjából, illetve a Kúria Kfv.35.766/2016/3. számú ítélete 32. pontjából nem következik az, hogy a Korm. rendelet 21. § (3) bekezdésében szabályozott feltételek fennállása esetén a támogatás folyósított összegének visszafizetésére kötelezést kizárólag a használatbavételi engedély megadásától számított tíz évig terjedő időszakban lehet érvényesíteni. Mind a régi Art. 4. § (1) bekezdés b) pontja, mind a 2018. január 1-től hatályos új Art. 6. § (2) bekezdése alapján a törvény hatálya kiterjed a központi költségvetés terhére kormányrendeletben juttatott támogatásra, ha annak megállapítása, beszedése, végrehajtása, visszatérítése, kiutalása vagy ellenőrzése az adóhatóság hatáskörébe tartozik. E rendelkezésekből következően a költségvetési támogatás visszatérítésére vonatkozó szabályok e törvények hatálya alá tartoznak. Az elévülés feltételeit mindkét törvény egyezően tartalmazza, így nincs jelentősége, hogy az alperes az új vagy a régi szabályra hivatkozott határozatában. Az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 14. pont h) alpontjában megfogalmazottakat az Áht. alkalmazásában kell irányadónak tekinteni, ezért annak sincs relevanciája az ügyben, hogy az államháztartási törvény mit tekint költségvetési támogatásnak.

[11]	A bíróság megállapítása szerint a hatósági eljárás 2018 áprilisában indult, így az elévülés nem következett be. Önmagában az a tény, hogy a felek a szerződés 3. pontjában úgy állapodtak meg, miszerint a használatbavételi engedély keltétől számított 10 év elteltével a támogatás visszatérítésére fennálló állami igény és annak biztosítására bejegyzett jelzálogjog, valamint elidegenítési és terhelési tilalom megszűnik, a Ptk. 6:59. § (2) bekezdése alapján nem vezethet az állami igény megszűnéséhez abban az esetben, ha egyébként a Korm. rendelet 21. § (3) bekezdésében foglalt feltétel megvalósul. A hivatkozott Kfv.35.766/2016/3. számú ügyben nem volt vizsgálat tárgya az elévülés, mert a visszafizetésre kötelező határozatot a használatbavételi engedély keltétől számított 10 éven belül kiadták.
 
[12]	A felperesek eljárásjogi hivatkozásait illetően a bíróság rögzítette, hogy az ügy érdemi elbírálására lényeges kihatással lévő eljárási szabályszegés nem történt. Az NGM utasítás 108. § (2) bekezdése szerint, ha az állami támogatás visszakövetelése iránt bírósági, illetve közigazgatási hatósági eljárás indult, törlésnek a határozott idő elteltével sincs helye. Így nincs jelentősége, hogy a hatóságok az elidegenítési és terhelési tilalom, valamint zálogjog törlése iránti kérelem tárgyában külön határozatot nem hoztak.
 
[13]	A bíróság nem tudta értelmezni azt a felperesi hivatkozást, hogy az értesítés mellőzése a felperesek mely eljárási jogainak gyakorlását lehetetlenítette el, mivel azt a felperesek sem vitatták, hogy a szóban forgó tíz éves időtartamban nem laktak a lakástámogatással érintett ingatlanban. A megelőző eljárás iratanyagából megállapíthatónak tartotta a bíróság, hogy a felperesek jogi képviselője a 2018. március 28-án kelt értesítést április 5-én átvette, az első és másodfokú határozat kézbesítése szabályszerűen megtörtént. Álláspontja szerint az Ákr. 79. § (1) bekezdése nem teszi kötelezővé a hatósági ellenőrzés lefolytatásánál hatósági tanú igénybevételét.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[14]	A jogerős ítélettel szemben a felperesek nyújtottak be felülvizsgálati kérelmet. Felülvizsgálati kérelmükben az ítélet hatályon kívül helyezését kérték és az alperes kötelezését arra, hogy a lakáscélú állami támogatás visszafizetése tárgyában hozott határozatait változtassa meg akként, hogy a felperesek vonatkozásában személyenként 1.872.064 Ft összegű lakásépítési kedvezmény visszafizetésére irányuló kötelezést vonja vissza és a kérelem tartalma szerinti törlési engedélyt adja ki. Hivatkozásuk szerint a jogerős ítélet sérti a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdés a) pontját, az NGM utasítás 108. § (4) és (5) bekezdését, 106. § (1) bekezdés a) pontját, 108. § (2) bekezdését, a Ptk. 5:31. § (2) bekezdését, 5:142. § (1) bekezdés d) pontját, 5:144. § (1) bekezdés b) pontját, 6:3. § e) pontját.

[15]	Előadták, hogy az alperes a hivatkozott jogszabályi rendelkezések téves értelmezése alapján hozott döntést az ügyben, jelentős jogsérelmet okozva ezáltal. Fenntartották felperesek azt kereset szerinti érvelésüket, hogy a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdés a) pontja szerinti határidő letelt, - ezt az alperes sem vitatta - ezért törlésnek van helye, melyet az NGM utasítás 106. § (1) bekezdés a) pontja is alátámaszt. A jogszabályi rendelkezések mellőzésének indokairól sem az alperes, sem az elsőfokú bíróság nem adott számot, megsértve ezzel - az Alkotmánybíróság 20/2017. (VII. 18) AB határozatában kifejtettek szerint -  az Alaptörvény XXVIII. cikke (1) bekezdésében rejlő indokolási kötelezettség alkotmányos követelményét. A 2007. május 18-tól számított 10 éves határozott időtartam alatt ugyanis az állami követelés visszakövetelése iránti eljárás ellenük nem indult, lakóhelyüket, tartózkodási helyüket vizsgálat tárgyává nem tett az illetékes hatóság, így annak letelte a támogatás visszatérítésére irányuló állami követelés megszűnését jelenti. Mindezt a támogatási szerződés 3. pontja és a Kfv. 35.766/2016/3. számú ítélet 32. pontja is rögzíti. Az alperes tehát jogszabálysértő módon eljárva egy elévült követelést érvényesített velük szemben.

[16]	Felperesi álláspont szerint az alperes a jogbiztonság követelményét is megsértette azzal, hogy a külön jogszabályban meghatározott igényérvényesítésre nyitva álló határidő elteltét követően ellenőrzést folytatott le egy már megszűnt követeléssel kapcsolatban, mely ellenőrzés jogszabályi indokolását elmulasztotta. Az EH 2017.02.K5 eseti döntés szerint "a határidőn túl foganatosított cselekmény, az annak nyomán beszerzett bizonyíték a döntéshez nem használható fel". A hatósági ellenőrzés lefolytatására a jogszabályi rendelkezések nem adnak lehetőséget. Az alperes által hivatkozott régi Art. 2017. december 31-ig volt hatályos. A jelzálogjog törlése iránti kérelmüket 2018. március 13-án nyújtották be, mely időpontban hatályos új Art. 271. § (1) bekezdése tartalmilag a régi rendelkezéseivel megegyezően rögzítette, hogy rendelkezéseit a hatálybalépését követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni. Ennek megfelelően - felperesek szerint - a régi Art. rendelkezései jelen eljárásban nem irányadók, az új Art. pedig nem minősíti költségvetési támogatásnak a perbeli pénzbeli juttatást.

[17]	Továbbra is sérelmezték felperesek, hogy az alperes jogellenesen hagyta figyelmen kívül az elsőfokú hatóság eljárásjogi hibáit. Nevezetesen, hogy az alperes az Ákr. szabályai szerinti érdemi döntést a kérelemre indult eljárásban nem hozott, mindössze tájékoztatást adott arról, hogy a törlési engedély kiadása nem áll módjában. Amennyiben az alperes a kérelemre indult eljárást hivatalból megindított eljárásra változtatta át, arról nem az Ákr. szerinti határidőn belül adott tájékoztatást. A lefolytatott ellenőrzésről szóló értesítés mellőzése indokoltságát az Ákr. 104. § (3) bekezdésének hivatkozásán kívül semmilyen konkrét tény, körülmény megjelölésével nem támasztotta alá, elnehezítve ezzel az eljárásjogi jogaik gyakorlását. A hatósági eljárást jelenlétük, illetve képviselő jelenléte nélkül folytatta le az alperes és hatósági tanút sem vett igénybe, melynek hiányában - a bírói gyakorlat szerint - nem képes a hatóság az ellenőrzés megállapításait minden kétséget kizáróan hiteles bizonyítékokkal alátámasztani. (BH. 2011. 7.210) A postaládába nem igazolt módon elhelyezett értesítéshez az alperes jogellenesen a szabályszerű kézbesítés joghatásait kapcsolta. Ezzel összefüggésben hivatkoztak felperesek az Ákr. 86. §-ára és postai szolgáltatásokról szóló 2012. évi CLIX. törvény, mint mögöttes jogszabály rendelkezéseire, mely szerint a hivatalos irat ún. könyvelt küldemény, melynek kézbesítését a postai szolgáltató a címzett, illetve egyéb átvételre jogosult aláírásával vagy más módon okirattal kimutatja.

[18]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmet az ügyben nem terjesztett elő.

	A Kúria döntése és jogi indokai

[19]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem megalapozott.

[20]	A Kúriának jelen ügyben az állami támogatás elévülése kapcsán a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogkérdésekben kellett állást foglalnia a jogerős határozat meghozatalakor rendelkezésre álló iratok és bizonyítékok alapján, mivel a felülvizsgálati eljárásban, annak rendkívüli jogorvoslati jellegéből adódóan, a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 120. §(5) bekezdése alapján bizonyítás felvételének nincs helye. A Kúriának ehhez elsőként szükséges volt tisztázni az alkalmazandó és az ügyben vitatott jogot (I.), majd az elévülés kezdő időpontját és a hasonló esetek során hozott döntésekhez való viszonyt (II.), végül a hatósági eljárás szabályszerűségét (III.) a tárgyi jogvita eldöntése érdekében.

I. 
[21]	Felperesek érvelése szerint megszűnt követelés alapján került sor az alperesi határozat és jogerős ítélet meghozatalára, mivel a Korm. rendeletben előírt 10 év határozott időtartam letelte figyelmen kívül hagyásával, újabb, az Art. szerinti elévülési jellegű határidőre hivatkozással tette vizsgálat tárgyává a hatóság a peres eljárás tárgyát képező pénzbeli juttatást.

[22]	A támogatási szerződés megkötésének időpontjában hatályos Korm. rendelet 21. § (1) bekezdése szerint: "Ha a kedvezmény igénybevételével épített, vásárolt lakást - építés esetén a használatbavételi engedély megadását, vásárlás esetén az adásvételi szerződés megkötését követő - 10 éven belül lebontják, a lakásigény kielégítésétől eltérő célra hasznosítják, illetőleg elidegenítik, akkor a lakás tulajdonosa köteles a kedvezmény folyósított összegét visszafizetni...A visszafizetési kötelezettség érvényesítése iránt - a hitelintézet felmondását követően - a Kincstári Vagyoni Igazgatóság intézkedik." Ugyanezen § (4) bekezdése előírta, hogy a kedvezményt a lakás fekvése szerinti önkormányzat jegyzője által megjelölt bankszámlára kell visszafizetni az eltérő hasznosítás megkezdését követő 30 napon belül.

[23]	A Korm. rendelet 24. § (6) bekezdése alapján "az építkezés idejére és a 21. § (1) bekezdésében meghatározott időszak leteltéig a lakásépítési kedvezményre és a fiatalok otthonteremtési támogatására, továbbá az 5/A. § (8) bekezdése szerint esetlegesen visszafizetendő összeg biztosítékaként a Magyar Állam javára az épülő, a felépült, a bővített vagy a megvásárolt lakást jelzálogjog, valamint annak biztosítására elidegenítési és terhelési tilalom terheli." 

[24]	 A rendelet fenti rendelkezéseit a 2001. február 1-jét követően igényelt támogatásokra és kölcsönökre, mint a korábban benyújtott kérelmekre a benyújtáskor hatályban volt rendelkezéseket kell alkalmazni. A korábban kötött szerződések tekintetében továbbra is a szerződéskötés időpontjában hatályban volt jogszabályok az irányadók.[45. § (2) bekezdés]

[25]	A peres felek között nem képezte vita tárgyát, hogy a támogatott ingatlan felépítéséhez igénybe vett lakásépítési kedvezményt biztosító, a Korm. rendelet 24. § (6) bekezdése alapján bejegyzett jelzálogjog, illetve elidegenítési és terhelési tilalomnak a használatbavételi engedély megadásától (2007. május 3.) számított tíz éves időtartama a törlés iránti kérelem előterjesztése időpontjáig (2018. március 13-án) már letelt. Továbbá a felperesek által sem cáfolt tényként rögzíti az alperesi határozat és a jogerős ítélet, hogy a jelzett időtartamon belül nem a támogatott ingatlan szolgált a család lakóhelyül, azt még a jogerős használatbavételi engedély kiadását megelőzően felperesek határozatlan időre bérbe adták, ezáltal az "eltérő célú hasznosítás" megvalósult. A szerződés felmondására okot adó körülményről a hitelintézet nem értesült, emiatt a jogosulatlan igénybevétel címén keletkezett állami igényérvényesítéshez (kedvezmény visszatérítéséhez) való jog érvényesítésére bírósági, illetve közigazgatási hatósági eljárásban - hivatalos tudomásszerzés hiányában - az eltérő hasznosítás megkezdését (2007. március 25.) követően, az állami fedezeti igény lejárta miatti törlési kérelem benyújtásáig nem került sor.

[26]	Kiemelendő, hogy a Korm. rendelet szerinti támogatás jogpolitikai célja a rendelet 1. § (3) bekezdésében foglaltak szerint a támogatást igénylő(k) méltányolható lakásigénye kielégítését szolgálja. A felperesek ennek tudatában vették igénybe a lakásépítési kedvezményt. A Kúria már az azonos tényállású ügyben hozott Kfv.IV.35.766/2013/3. számú ítéletében rámutatott arra, hogy lakásépítési támogatásnak nem másféle ingatlanhasznosítást kell elősegíteni. A rendelet megalkotásától kezdődően a lakáshasználat átengedése a Korm. rendelet 21. §-ában szabályozottak szerint az igénybe vett támogatás visszafizetése jogkövetkezményét vonja maga után. E § rendelkezéseit ugyan a Korm. rendelet több ízben módosította, mely módosítások a már folyósított támogatások vonatkozásában csak akkor alkalmazhatók, ha jogszabály másként nem rendelkezik. A perbeli tényállás mellett  - ahogyan arra az elsőfokú bíróság is hivatkozott -  a 391/2007 (XII. 23) Korm. rendelet 15. §-ával módosított, 2008. január 1-től hatályos normaszöveg az irányadó, mivel azt a rendelet 32. § (5) bekezdése a már folyósított támogatások tekintetében is alkalmazni rendelte. Ebben a szövegváltozatban a „ nem támogatott személy és a vele együtt költözők lakóhelyéül szolgál, illetve a lakás használatát harmadik személynek átengedik" megfogalmazás az eltérő célú hasznosítás körébe vonható, az a Kúria álláspontja szerint mindössze részletezőbb, de nem kiterjesztő tartalmú. (Kfv. IV.35.766/2016/3.)

II. 

[27]	A felülvizsgálati kérelem a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdés a) pontja megsértésére hivatkozott, mely csak 2012. szeptember 19-től hatályos normaszöveg. Tekintettel arra, hogy az a jelzálogjog, illetve elidegenítési és terhelési tilalom bejegyzéséről rendelkezett, így tartalmi változást a korábbi szabályozáshoz képest nem jelentett. A felperesek szerint a használatbavételi engedély kiadásától, 2007. május 18-tól számított tíz éves időtartamon belül lehet jogszerűen állami támogatás visszafizetése iránti követelést érvényesíteni, mert sem a régi, sem az új Art. elévülési szabályai a lakáscélú állami támogatásokra nem alkalmazhatók. A kormányhivatal hivatalbóli eljárást velük szemben csak az állami követelés lejártát követően indított, a visszafizetést elrendelő határozata pedig 2018. május 24-én kelt. Az elsőfokú bíróság azonban ehhez képest hivatkozta a régi Art. 164. § (1) bekezdését és az új Art. 202. § (1) bekezdését, melyek az elévülés kapcsán azonosan úgy rendelkeznek, hogy a költségvetési támogatás igényléséhez, a túlfizetés visszaigényléséhez való jog - ha a törvény másképp nem rendelkezik - annak a naptári évnek az utolsó napjától számított 5 év elteltével évül el, amelyben az annak igényléséhez való jog megnyílt. A követelés az ítélet szerint nem évült el, mert az elsőfokú hatóság a visszafizetés iránti eljárás megindulásától számított öt éven belül hozott határozatot.
 
[28]	A Kúria gyakorlatában az adók módjára történő behajtásra az Art. alkalmazhatósága több esetben egyértelműen megállapítást nyert. (Kfv.IV.35.157/2018/5., Kfv.IV.35.004/2018/4. Kfv.IV.35.147/2016/4., Kfv.V.35.559/2016/4.,) Jelen ügyben is a közigazgatási hatóság végzi a költségvetési támogatás jogosulatlan igénybevételéhez kapcsolódó kötelező hatósági ellenőrzést a Korm. rendelet 18. § (15) bekezdése alapján, továbbá végső soron intézkedik a visszatérítésről, valamint a végrehajtásról, vagyis a támogatott jogviszonyára az Art. vonatkozik a Korm. rendelet mellett. (Kfv.IV.35.382/2018/4.) A felperes által hivatkozott Kfv. 35.131/2014/6. számú ügyben tett megállapítások sem cáfolják a Kúriának abban a kérdésben kialakult következetes bírói gyakorlatát, hogy a jogosulatlanul igénybe vett lakáscélú támogatás visszakövetelésének elévülésére az Art. szabályai alkalmazandók, mivel abban az ügyben más jogalapon (büntetőjogi felelősség) álló döntés felülvizsgálatára került sor.
 
[29]	A Kúria hasonló tényállású ügyben hozott Kfv.IV.35.157/2018/5. számú ítéletében elvi éllel mondta ki, hogy „ a lakáscélú támogatás visszaigénylése iránti követelés a feltételül szabott kötelezettségek nem teljesítése esetén akkor jár visszafizetési kötelezettséggel, ha jogszabály másképp nem rendelkezik. Az Art. szerinti elévülés jogi tényei megállapításának a támogatásról szóló jogszabály rendelkezésein kell elsődlegesen alapulnia." A Korm. rendelet szabályai az egyes kötelezettségek tartalmát és teljesítési idejét illetően irányadóak ahhoz, hogy az Art. szerinti elévülés jogi tényei megállapíthatók legyenek.

[30]	A felülvizsgálati bíróság jelen ügyben is megállapította, hogy az Art.-hoz kötött elévülés az ott-lakási kötelezettség tíz éves időtartamának végéhez kötődik. A rendelet szerint a tíz év alatt mindvégig vizsgálható, hogy a támogatott személy lakik-e az érintett ingatlanban, ha az utolsó hónapban költözik el és engedi át a használatot, a visszafizetési kötelezettsége, ennek alapján az állam visszakövetelési joga az eltérő lakáshasználat megkezdésekor megnyílik, de legkésőbb a tíz év utolsó napján is érvényesíthető. Az alperes költségvetési támogatás visszaigénylése iránti joga tehát az R. 21. § (1) bekezdése alapján a támogatott lakóhelyéül szolgálás mint feltétel teljesülése tekintetében önmagában nem állna meg a használatbavételi engedély időpontjához képest kiterjesztett elévülési időn belül. Ellenben az eltérő célú hasznosítás megkezdését követő harminc napon belül beáll a szerződésben vállalt kötelezettség nem teljesítésének a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdésében előírt jogkövetkezménye. A felperesek az ingatlan bérbeadását nem jelentették be, így az ehhez a támogatási feltétel teljesüléséhez kötött visszaigénylési jog érvényesítéséhez kapcsolódó elévülési idő ebben az esetben el sem kezdődött, hiszen a jogsértés folyamatos volt, tekintettel a támogatás felhasználásához köthető 10 éves követési és ahhoz kapcsolt, az ingatlan terhelésével járó kötelezettség időtartamára.(Kfv.IV.35.157/2018/5.) Az alperes ezért tévedés nélkül állapította meg, hogy a hivatalos tudomásszerzésig nem volt a megfizetendő adótartozással egy tekintet alá eső állami követelés, mert csak a hatósági ellenőrzés során igazolódott, hogy a felperesek a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdésében írtakat a tíz éves határozott időtartam alatt folyamatosan megszegték. A követelés érvényesítésére nyitva álló, Art. szerinti öt éves elévülési ezért tárgyi ügyben - szemben az alperes és a jogerős ítélet megállapításával - nem a tudomásszerzéssel, és nem is a visszakövetelés iránti eljárás megindításával, hanem a támogatással érintett lakásban való ott-lakási kötelezettség lejártával, a 10 éves határozott időtartam elteltével vette kezdetét, mivel a jogsértés az adott időpontban is fennállt. Az alperes a visszafizetésre kötelező határozatait ettől számított 5 éven belül adta ki. 

[31]	Téves az a felperesi jogértelmezés, miszerint a Korm. rendelet 21. § (1) bekezdésében írt határidő elteltével az ezen időszak alatt megvalósult jogosulatlan igénybevétel miatti visszakövetelés iránti állami igény is megszűnt. A szerződés 3. pontjában szereplő kitétel ugyanis mindössze a szerződésben vállalt kötelezettségek 10 éven túli teljesítésére irányuló állami követelés és az ehhez kapcsolódó biztosíték (bejegyzett jelzálogjog, illetve elidegenítési és terhelési tilalom)  megszűnését rögzítette. Megjegyzi a Kúria, hogy a Korm. rendelet 21. § időközben módosuló szabályozása sokféleképpen engedi a legsúlyosabb következmény alóli mentesülést, például bontás, elidegenítés, házasság felbontása stb. esetére, azonban a támogatásból az ingatlan más célú hasznosítása a Korm. rendelet alapján nem tartozik a kedvezményezni szándékozott célok közé.(Kfv.IV.35.157/2018/5.)

III.

[32]	A felülvizsgálati kérelemben hivatkozott „eljárás jogi hibákkal" összefüggésben is érdemben helytálló következtetéseket vont le az elsőfokú bíróság. A felperes tényállításait a rendelkezésre álló adatok nem támasztották alá. Az értesítés mellőzése, a kézbesítés szabályossága és a hatósági tanuk igénybevétele kapcsán kifejtett megállapításokkal a felülvizsgálati bíróság - annak megismétlése nélkül - egyetért. A Kúria álláspontja szerint a törlési kérelem tárgyában történő határozathozatal elmaradása sem írható az elsőfokú hatóság terhére a következőkre figyelemmel.
 
[33]	Az alperesi határozatokban a visszafizetésre kötelezés jogalapja az eltérő célú hasznosítása miatti ingatlanban való ott-lakás kötelezettségének elmulasztása, mely - felperesi bejelentés hiányában - csak a törlés iránti kérelem benyújtásakor került a felszínre. A hatóságnak a kérelem elbírálása során az NGM utasítás 46. pontja alatt található 108-110. §-ai alapján kellett lefolytatni a hatósági eljárást.
 
[34]	A 108. § (2) bekezdése érelmében: „Az ügyintézés során az elidegenítési tilalomra meghatározott jogszabályi határidő meglétét vagy lejártát kell megállapítani. Ennek megállapítása előtt tisztázni kell, hogy a támogatási ügyben született-e a támogatás-visszafizetési kötelezettség felfüggesztéséről rendelkező, még hatályban álló határozat. Ha az állami támogatás visszakövetelése iránti bírósági, illetve közigazgatási hatósági eljárás indult, a törlésnek a határozott idő elteltével sincs helye. A 110. § (1) és (2) bekezdése lehetővé teszi, hogy ha a törlési kérelem benyújtásakor a támogatási szerződésből, illetve jogszabályból folyó, alapvetően adminisztratív (bejelentés, bemutatás, bejegyzés), utóbb pótolható támogatotti kötelezettség mulasztása kerül felszínre, a járási hivatal a támogatott személyt lakástámogatási hatóságként eljárva a kötelezettsége teljesítésére hívja fel [Ket. 94. § (1) bekezdés a) pontja]. A törlés iránti intézkedést a kötelezettség teljesítését követően kell megtenni. Ha a támogatott a felhívás ellenére a kötelezettségét nem teljesíti, vele szemben támogatás visszafizetése iránti eljárást kell indítani [Ket. 94. § (1) bekezdés b) pontja]. Ha építkezéshez kapta a támogatást a kérelmező, de nincs használatbavételi engedélye vagy a használatbavétel tudomásulvételéről vagy a bejelentéshez kötött épület felépítésének megtörténtéről szóló hatósági bizonyítványa, viszont a hitelintézet nem mondta fel a szerződést a szerződésszegéstől számított 5 éven belül, és nem indult peres, illetve közigazgatási hatósági eljárás, akkor a szerződésszegéshez, az ebből folyó jogszerűtlen igénybevételhez kapcsolódó támogatás visszakövetelése iránti igény érvényesítése érdekében ellenőrizni kell, hogy a támogatott ingatlan tulajdoni lapjára az állam javára a jelzálogjogot, illetve azt biztosító elidegenítési és terhelési tilalmat bejegyezték-e.
 
[35]	A fent hivatkozott rendelkezések alapján megállapítható, hogy a hatóság a törlési engedély kiadása előtt nem csak a jogszabályi határidő meglétét vagy lejártát vizsgálja, hanem a jogszerűtlen igénybevételhez kapcsolódó támogatás visszakövetelése iránti igény érvényesítése érdekében azt is ellenőrzi, hogy a támogatott személy eleget tett-e a jogszabályban előírt kötelezettségének. Ha olyan mulasztás jut a tudomására, ami a támogatás jogosulatlan felhasználására utal, nem mérlegelheti a visszafizetése iránti eljárás megindítását. Az NGM utasítás 110. § (5) bekezdése szerint az állam javára bejegyzett jelzálogjog, illetve az azt biztosító elidegenítési és terhelési tilalom törléséhez szükséges feltételek hiányában a hozzájárulás iránti kérelmet a járási hivatal az 1. függelék 137. számú iratmintája szerinti válaszlevéllel utasítja el. Az alperes ezért nem sértette meg az NGM utasítás felhívott rendelkezéseit, amikor a 108. § (1) bekezdése szerinti határidőben levélben tájékoztatta felperest a törlési engedély kiadásának akadályáról.
 
[36]	A Ptk. felperes által megjelölt §-ai vonatkozásában a felülvizsgálati kérelem kapcsolódó indokolást nem tartalmazott, melynek hiányában e jogszabálysértések érdemi vizsgálatát a Kúria nem végezhette el.

[37]	Mindezekre figyelemmel a Kúria a jogerős ítéletet és annak indokolását  - a fenti kiegészítésekkel - a Kp. 121. § (2) bekezdése alapján hatályában fenntartotta, mivel az nem sértette meg a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályokat.
 
A döntés elvi tartalma

[38]	Az állam visszakövetelési joga a lakásigény kielégítésétől eltérő célú lakáshasználat megkezdésekor megnyílik. Ha a jogsértés folyamatos, a támogatási feltétel teljesüléséhez kötött visszaigénylési jog érvényesítéséhez kapcsolódó Art. szerinti elévülési idő kezdő időpontja az ott-lakási kötelezettség tíz éves időtartamának végéhez kötődik.

[39]	A hatóság a törlési engedély kiadása előtt nem csak a jogszabályi határidő meglétét vagy lejártát vizsgálja, hanem a jogszerűtlen igénybevételhez kapcsolódó támogatás visszakövetelése iránti igény érvényesítése érdekében azt is ellenőrzi, hogy a támogatott személy eleget tett-e a jogszabályban előírt kötelezettségének. Ha olyan mulasztás jut a tudomására, ami a támogatás jogosulatlan felhasználására utal, nem mérlegelheti a visszafizetése iránti eljárás megindítását.

Záró rész

[40]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Kp. 115. § (2) bekezdése alapján alkalmazandó 107. § (1) bekezdése alapján a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.

[41]	Az alperesnél költség a felülvizsgálati eljárásban nem merült, ezért annak viseléséről határozni nem kellett.

[42]	A Kp. 115. § (2) bekezdése és 99. § (3) bekezdése alapján alkalmazandó, a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény 102. § (1) bekezdése és 87. § (1) bekezdése alapján az I. és II. rendű felperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű feljegyzett felülvizsgálati eljárási illeték viselésére köteles, mert a felülvizsgálati kérelem nem vezetett eredményre.

[43]	A további felülvizsgálat lehetőségét a Kp. 116. § d) pontja zárja ki. 

Budapest, 2019. január 21.

. Patyi András s.k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s. k. előadó bíró, Dr. Varga Eszter s.k.bíró

A