A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma:  Kfv.V.35.225/2016/11. szám
A tanács tagjai:   Dr. Lomnici Zoltán a tanács elnöke
		     Dr. Kárpáti Magdolna előadó bíró
                             Dr. Kurucz Krisztina bíró

A felperes:  felperes neve
                    
A felperes képviselője: Dr. Fodor Zoltán Sándor ügyvéd
                                     
                                     Marján Ügyvédi Iroda
                                     (ügyintéző: Dr. Marján István ügyvéd)

 Az alperes:  alperes nevea
                      
Az alperes képviselője: Dr. Dweik Ádám jogtanácsos
                                       Trungelné dr. Szabó Edit jogtanácsos

A per tárgya: adóügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
Az elsőfokú bíróság határozatának száma: Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2016. január 15. napján kelt 14. K.27.611/2015/4. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 14.K.27.611/2015/4. számú ítéletét és az alperes 2070961203 számú határozatát - az elsőfokú határozatra is kiterjedően - hatályon kívül helyezi.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 400.00 (négyszázezerezer) forint elsőfokú és 200.000 (kettőszázezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A kereseti és felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Ez ellen az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes 2011. július hónapban általános forgalmi adó (áfa) analitikájában, bevallásában és összesítő nyilatkozatában Közösség területén belülre történő adómentes kristálycukor értékesítést szerepeltetett négy szlovák gazdasági társaság felé összesen 344.686.000 Ft értékben kibocsátott számlái alapján, ezek között a 291.934.000 Ft- ról szóló számviteli bizonylatok a S. H. s.r.o. (Sr.o.) felé kerültek kibocsátásra.
[2]	A felperes a kristálycukrot nyilvántartásai és bevallásai szerint 177.236.000 Ft + 44.309.000 Ft áfa összegben a W. NY. Kft.-től (Kft1) és 133.384.000 Ft + 33.346.000 Ft áfa összegben pedig egy másik gazdasági társaságtól szerezte be.
[3]	Az adóhatóság a felperesnél 2011. július hónapra áfa adónemben bevallások utólagos vizsgálatára irányuló pénzösszeg kiutalása előtti ellenőrzést végzett. Az elsőfokú adóhatóság a revízió eredményeként hozott határozatában a felperes terhére 44.309.000 Ft áfa adókülönbözetet állapított meg, amit jogosulatlan igénylésnek minősített, kiutalását elutasította, a visszaigényelhető adó összegét 86.502.000 Ft helyett 42.193.000 Ft-ban határozta meg, 22.154.000 Ft adóbírságot szabott ki.
[4]	Az elsőfokú adóhatóság érdemi döntését az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (Áfa tv.) 120. § a) pontjára, 127. § (1) bekezdés a) pontjára, a számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (Számtv.) 165. § (2) bekezdésére, 166. § (1) és (2) bekezdéseire, az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 1. § (2) és (7) bekezdéseire, 2. § (1) bekezdésére alapította.
[5]	A felperes fellebbezése alapján eljárt alperes a határozatában az elsőfokú határozatot - az indokolás megváltoztatásával - helybenhagyta. Álláspontja szerint tévesen járt az elsőfokú adóhatóság akkor, amikor az Sro. részére történő értékesítést nulla forintra módosította, mert e társaság részére történő adómentes termékértékesítés éppúgy igazolt, mint a többi szlovák társaságé. A gazdasági tevékenység célja azonban az Sro. esetében nem a piacon elérhető gazdasági előny megszerzése, hanem a láncolatban értékesített cukor valódi eredetének elfedése volt. Az Sro. a felperestől megvásárolt cukrot a S.-I. Kft.-nek (Kft2) értékesítette tovább, amely a M.-K. Kft.-nek (Kft3) adta el, amely ezt értékesítette tovább a Kft1-nek. A rendelkezésre álló adatok szerint a cukrot többnyire ugyanazon napon változatlan formában szállították tovább a győri raktárba, onnan Szlovákiába. A láncolatban résztvevő gazdasági társaságok tényleges gazdasági tevékenység, hozzáadott érték nélkül csupán bizonylatokat állítottak ki. Az ügyletek tisztán mesterséges jellegét mutatja a pénz körben járása is, amely végén visszakerült a felpereshez. Az ügyletekben résztvevő személyek nyilatkozatai szerint is az általuk vásárolt, körben forgó áruk ellenértékét a felperes kivételével valamennyi láncolatban résztvevő társaság a vevőtől beérkező pénzből egyenlítette ki, tehát a felperes finanszírozta az egész láncolat tevékenységét, mivel ennek többi tagja csak a tőle származó tőkét utalta tovább.
[6]	A számlázásban érintett felek magatartása, a színlelt, körbezáródó értékesítési láncolat létrehozása rendeltetésellenes joggyakorlásnak minősül, amellyel a cél nem a piacon elérhető gazdasági előny megszerzése, hanem az elérhető adónyereség volt.
[7]	Az elsőfokú adóhatóság megalapozottan állapította meg, hogy a felperesnek kellő körültekintés tanúsítása esetén legalábbis tudnia kellett volna, hogy a levonási jogának megalapozására felhozott ügylettel adócsalásban vesz részt. Az ügyletek során a felperes törvényes képviselőjétől származó meghatalmazással eljáró N. J. saját nyilatkozata szerint is tudott arról, hogy a cukorkereskedelem veszélyes, ennek ellenére beszállítói és vevői oldalon is referenciával nem rendelkező olyan társaságokat választott, amelyek nem rendelkeztek az ügyletekhez szükséges anyagi fedezettel.
[8]	Adóelőny azáltal keletkezett, hogy a felperes a tényleges gazdasági tevékenység nélküli ügylet kapcsán a bevallásában levonható adót szerepeltetett, miközben Közösségen belüli adómentes értékest vallott, ezért áfa fizetési kötelezettsége nem keletkezett. A felperes által kiutalni kért áfa összege - annak ellenére, hogy mindössze 50.000.000 Ft-ot fektetett az üzletbe - a cukorkereskedelem megkezdését követő két év alatt a 20 szorosára növekedett. A felperes bár az ügyletek nagyságrendje indokolta volna, az új profilját képező cukorkereskedelem kapcsán a raktárba nem telepített saját alkalmazottat, az áru átadásával, átvételével az eladó törvényes képviselőjét S. N. (S.N.) bízta meg, annak ellenére, hogy tudatában volt annak, hogy e személynek nincs tapasztalata és megbízhatóságáról sem győződött meg. A vitatott ügyletek kapcsán adóelőny kizárólag a felperesnél mutatható ki, amiből szintén arra lehet következtetni, hogy a felperes nem csak tudhatott volna, hanem tudott is az ügyletek csalárd jellegéről, azaz arról, hogy a Kft1 az árut tényleges gazdasági tevékenység, hozzáadott érték nélkül, csupán átszámlázza, ezért adólevonási jogát nem jogszerűen gyakorolta.

A kereseti kérelem és ellenkérelem

[9]	A felperes keresetében az alperes határozatának javára történő megváltoztatását, az adókülönbözet és adóbírság törlését kérte vagy az alperes határozatának elsőfokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését és az elsőfokú adóhatóság új eljárásra kötelezését.
[10]	Az alperes ellenkérelmében a felperes keresetének elutasítását kérte.
[11]	Az elsőfokú bíróság a 14.K.27.041/2014/34. számú ítéletében a felperes keresetét elutasította.
[12]	A felperes felülvizsgálati kérelme alapján eljárt Kúria a Kfv.III.35.273/2015/7. számú végzésében (Kúria végzése) a 14.K.27.041/2014/34. számú ítéletet hatályon kívül helyezte és az elsőfokú bíróságot új eljárásra, új határozat hozatalára utasította, amelyre iránymutatást adott.

A jogerős ítélet

[13]	Az elsőfokú bíróság az új eljárás eredményeként hozott 14.K.27.611/2015/4. számú  ítéletében a felperes keresetét elutasította. Jogi álláspontja a következő volt:
[14]	A felperes rendelkezett az Európai Unió Tanácsának a közöshozzáadott-értékadórendszerről szóló 2006/112/EK irányelv (Irányelv) 168. cikk a) pontja és 178. cikke, továbbá az Áfa tv. 120. § a) pontja, és 127. § (1) bekezdés a) pontja szerinti adólevonási joghoz szükséges tárgyi feltétellel, azaz nevére szóló, az ügylet teljesítését tanúsító valós tartalmú számlákkal. Az adólevonási jog ezért tőle csak abban az esetben vitatható el alappal, ha tudott, vagy tudnia kellett arról, hogy adókijátszást megvalósító ügyletben vesz részt (C-80/11. és C-142/11.).
[15]	Nem perdöntő, hogy a felperes és számlakiállítója ügyvezetőjének büntetőjogi felelőssége fennáll-e, és az sem, hogy a vádirat szerint S. N. az áru eredetét illetően tévedésben volt. Jelentősége annak van, hogy a felperes az ügyletek szabályos, jogszerű lebonyolítása érdekében tanúsított-e elvárható gondosságot.
[16]	Az alperes határozatban foglalt álláspontja szerint a felperesnek tudnia kellett volna kellő körültekintés tanúsítása mellett arról, hogy adókijátszásra irányuló láncügyletben vesz részt és e tárgyban állításait hét pontba foglalta össze. Ezek közül nem bizonyított, ezért nem fogadható el, hogy a felperes vevőit és eladóját egy asztalhoz ültette volna, a láncolat résztvevői közös megbeszélést folytattak volna, illetve a felperes tudott volna a láncértékesítés csalárd jellegéről és ő finanszírozta volna az értékesítési lánc ügyleteit.
[17]	Az élelmiszer előállítással és forgalmazással kapcsolatos adatszolgáltatással és nyomon követhetőségéről szóló 3/2010. (VII.05.) VM rendelet (VMr.) 2.§ (2) bekezdés 5. pontja és 5.§ (1) bekezdése értelmében azonban a forgalomba hozott, illetve erre szánt élelmiszerszállítmány kísérő dokumentációinak egyértelműen tartalmaznia kell a nyomon követését szolgáló azonosító jelzést. Az élelmiszerek nyomon követhetősége érdekében kialakított szabályoknak az a célja, hogy ezekkel való visszaéléseket visszaszorítsa. Abban az esetben tehát, ha a felperes a számlán, illetve szállítólevélen a tételazonosító számokat feltünteti, vagy ezek feltüntetését megköveteli, a tételazonosság vagy annak hiánya megállapíthatóvá vált volna számára is. A felperes azonban nem így járt el, ezért e körben nem tett meg minden tőle elvárható intézkedést annak érdekében, hogy az általa bonyolított ügyletek adókijátszásában ne vegyen részt.
[18]	A felperes részéről a kellő körültekintés hiányát igazolja az is, hogy beszállítója képviselőjét bízta meg a pecsétjének átadása mellett az értékesítéshez kapcsolódó szállítólevelek és CMR okmányok kiállításával, a fuvarok indításával. Tekintettel arra, hogy a gépjárművezetők nyilvánvalóan csak mennyiségi szempontból, az áruért való felelősségük érvényesítése érdekében vizsgálták meg a szállítmányukat, az ő magatartásuk nem értékelhető a felperes javára, ezért az alperes jogszabály sértés nélkül vitatta el a felperes adólevonási jogát, a határozata nem ellentétes a nemzeti és uniós szabályozással.
[19]	Az alapeljárás során 22. sorszámú előkészítő iratában előterjesztett, az Art. 1.§ (3) bekezdésére alapított és a VIRGINTADE Kft.-vel (Kft3.) kapcsolatos felperesi érvelése nem ütközik a Pp. 335/A. § (1) bekezdésébe, de a perrel érintett adózótól eltérő adózónál vagy eltérő időszakra végzett ellenőrzés alapján hozott határozatok bírósági felülvizsgálatára, illetve értékelésére jelen ügyben nem kerülhetett sor.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[20]	A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, kérte hatályon kívül helyezését, elsődleges vagy másodlagos kereseti kérelme szerinti döntés meghozatalát.  Érvelése szerint az elsőfokú bíróság nem tett eleget a Kúria végzésének, eljárása, ítélete nem felel meg a polgári perrendtartásról szóló 1952.évi III. törvény (Pp.) 164. § -ában, 339/B. §-ában, az Art. 1. § (7) bekezdésében, 97. § (4)-(6) bekezdéseiben, 99. § (2) bekezdésében, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 2. § (3) bekezdésében, 50. § (4) bekezdésében, 72. § (1) bekezdés e) pontjában, az Áfa tv. 9. § (1) bekezdésében, 26. §-ában, 27. §-ában, 55. § (1) bekezdésében, 56. §-ában, 89. § (1) bekezdésében, 119. § (1) bekezdésében, 131. § (1) bekezdésében, a C-354/03., C-80/11. és C-142/11. sz. ítéletben foglaltaknak. Álláspontja szerint az alperes nem bizonyította, hogy a Közösség területére történt értékesítés után ne illetné meg áfa fizetése alóli mentesség. Az alperesi határozatban a jogalap és jogkövetkezmények tekintetében mérlegeléssel megállapított tényállásból levont következtetések kirívóan okszerűtlenek, ellentmondóak és ezek feloldását az elsőfokú bíróság meg sem kísérelte. A határozatokból, így a jogerős ítéletből sem állapítható meg objektív körülmények alapján, hogy mire alapítottak azok a döntések, melyek szerint tudott az adókijátszásról, illetve nem tett meg minden ésszerű intézkedést ebben való részvétel elkerülése érdekében.
[21]	Hangsúlyozta a felperes, hogy az ítéleti megállapítással ellentétben soha nem ismerte el ügyletét megelőző, illetve követő láncértékesítést, ebben nem vett részt, körülményeit nem ismerte, nem is ismerhette. Hivatkozott arra is, hogy az alperesi határozattal szemben a bíróság csak két körülményt értékelt a terhére, de túlterjeszkedett a kereseti kérelmen és ellenkérelmen, mivel olyan okból is megalapozottnak találta az alperes érdemi döntését, amely abban nem szerepel.
[22]	Az alperes ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte. Álláspontja szerint hogy a felperes által megjelölt, de meg nem indokolt Áfa tv-beli anyagi jogi jogszabályok alkalmazása a perbeli ügyben fel sem merülhet. Hangsúlyozta, hogy határozatában a Közösség területére történő adómentes értékesítés kapcsán megállapítást nem tett, megismételt eljárást nem folytatott le és elismerte az Áfa tv. 89. § (1) bekezdése szerinti feltételek fennállását. Az elsőfokú bíróság továbbá az Art. 87. § (2) bekezdésének, 1. § (3) bekezdésének megfelelően járt el, és nem sértett semmilyen alapelvi rendelkezést akkor, amikor nem fogadta el a kereset alátámasztásaként a Kft3.-nál lefolytatott vizsgálatra vonatkozó felperesi érvelést. Hangsúlyozta, hogy az adókijátszást nemcsak a számlakibocsátó és befogadó relációjában kellett vizsgálni, hanem a származási láncolat egészében, és ezt annak egységében kell megítélni. A felperes az ügyletek lebonyolításának konkrét körülményéről csak S.N-től származó információval rendelkezett, akinek heti jelentéstételi kötelezettsége kizárólag a számlázáshoz szükséges szűk adatkörre terjed ki. A felperesnek ezért nem volt teljes rálátása az ügyletekre és ez a magatartása még az üzleti életben szokásos gondosság követelményének sem felel meg, az ésszerűen elvárható intézkedések megtételének hiányára utal.

A Kúria döntése és jogi indokai

[23]	A felülvizsgálati eljárásban, rendkívüli jogorvoslati jellege miatt, nem kerülhet sor bizonyítás felvételére, a bizonyítékok ismételt egybevetésére, felülmérlegelésre, a Kúria a felülvizsgálati kérelem által vitatott körben a rendelkezésére álló iratok alapján dönthet (Pp. 272.§., 273., 275. §., KGD2016.72., KGD2011.62.).
[24]	Rámutat a Kúria arra, hogy jelen ügyben az alperes felülvizsgálati kérelmet nem terjesztett elő, ezért a Kúriának a Pp. 275. §-a szerinti szabályozás értelmében (BH2006.165.) - függetlenül a felek között folyamatban lévő egyéb ügyektől, amelyek nem voltak jelen eljárás részei - irányadónak kellett tekintenie a jogerős ítélet felülvizsgálati kérelemmel nem érintett megállapításait, amelyek a következők:
„Az alperes nem vitatta, hogy a felperes valós ügyleteket bonyolított, mind a beszállítójával, mind a szlovák vevőjével. Az sem volt vitás a perben, hogy a felperes rendelkezésre álltak az adólevonáshoz a szabályszerűen kiállított számlák".   A felperes nem vitásan rendelkezett az ügyletekről kiállított valós tartalmú számlákkal, az adólevonás tárgyi feltétele tehát adott. (jogerős ítélet 9. oldal, 11. oldal).
[25]	Rámutat a Kúra arra is, hogy a Kft1. és az Sro. tekintetében, akikkel a felperes közvetlen üzleti kapcsolatban állt, és akitől beszerzett, illetve aki felé értékesített az adóhatóság jogszabálysértést nem állapított meg, erre utaló adatokat a vádirat sem rögzít. A jogerős ítéletben a bíróság is csupán azt állapította meg, hogy „nem zárható ki az, hogy az érintett cukorszállítmányok egy része körbeszállításra került" (jogerős ítélet 10. pont utolsó bekezdés). Az alperes által peres eljárás során meg nem cáfolt tény, továbbá az is, hogy S.N. a Kft1. által vásárolt cukor eredetét illetően tévedésben volt és a Kft1. tekintetében, továbbá S.N magatartását illetően nem állnak rendelkezésre olyan adatok, amelyek az adókijátszásban való részvételüket megalapozhatnák. A felperes továbbá, a jogerős ítéleti megállapítással ellentétben, mindvégig vitatta az adókijátszás tényét, illetve az abban való részvételét, az adóhatóság által megállapított azon körülmények fennállását, tényleges bekövetkeztét, amelyekre a kellően körültekintő magatartásának hiányát alapították.
[26]	Az elsőfokú bíróság jogerős ítéletének 11. oldalán hét pontba foglaltan rögzítette azokat az érveket, amelyeket az alperes a felperes terhére figyelembe vett, de ezek közül a perben lefolytatott bizonyítás eredményeként csak kettőt látott megállapíthatónak és ezt a jogerős ítéletbe foglalt tényállást, illetve ténybeli és jogkövetkeztetést az alperes nem tette vitássá, mivel e körben felülvizsgálati kérelmet nem terjesztett elő.
[27]	A felperes felülvizsgálati kérelmében alappal hivatkozott arra, hogy az elsőfokú bíróság a VMr.-re hivatkozással olyan adatokat, tényeket, körülményeket értékelt, amelyek az alperesi határozatban nem szerepelnek, ezért ezek terhére nem vehetők figyelembe. Ezt a felperesi álláspontot a Kúria is osztja az Art. 143. § (1) bekezdése, a Pp. 339. § (1) bekezdése, és 339/A. §-a szerinti szabályozásra figyelemmel. Hangsúlyozza egyben a Kúria azt is, hogy a bírósági felülvizsgálat során feltárt tények kizárólag akkor vehetők figyelembe a közigazgatási határozat alátámasztásaként, ha ezeket az ügy érdemében hozott másodfokú adóhatósági határozat is tartalmazza (BH2011.28.). A jogerős másodfokú adóhatósági határozatba foglalt érdemi döntés jogalapja ellenkérelemben sem változtatható meg, és a bíróság nem alapozhatja a közigazgatási határozat jogszerűségét olyan jogcímre, amely nem szerepel a közigazgatási határozatban (KGD2012.176.).
[28]	Abban az esetben, ha az alperes másodfokú jogerős határozatában azt a megállapítást teszi, hogy az ügyletek adókijátszásra irányultak, akkor ezek teljes folyamatának feltárásával hozható adójogilag megalapozott döntés, amelyben az ennek megállapítását lehetővé tevő adatokat, tényeket, körülményeket, bizonyítékokat is meg kell jelölni. Az ilyen eljárás hivatalból induló eljárás, amelyben az Art. 97. §-a értelmében a bizonyítási kötelezettség az alperest terheli. A C-80/11., C-142/11., C-324/11., C-28/5/11., C-151/14. számú ítéletekben kifejtett jogértelmezés során az Európai Unió Bírósága is egyértelműen rámutatott arra, hogy az adóhatóság csak akkor tagadhatja meg az adózó adólevonási jogát, ha az adózó tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy az általa végzett termékbeszerzés által, vagy termék részére történő értékesítése kapcsán az értékesítési láncban korábban vagy később közreműködő gazdasági szereplő által elkövetett adócsalásban vagy adókijátszásra irányuló ügyletben vesz részt. Az EUB, továbbá a Kúria joggyakorlata is egyértelmű a tekintetben, hogy az adóhatóságnak kell jogilag megkövetelt módon bizonyítania mindazon objektív körülmények fennállását, amelyek e körben határozatát megalapozhatják (Kfv.I.35.740/2015/8., Kfv.III.35.731/2014/4., Kfv.V.35.526/2014/4.).
[29]	A Kúria jogi álláspontja szerint jelen ügyben önmagában az a tény, hogy a felperes S.N. részére megbízást adott értékesítéseinek lebonyolításához - különös tekintettel arra, hogy az adókijátszás a határozatok  szerint sem a felperes ügyletei kapcsán következett be - nem elégséges annak alátámasztására, hogy a felperes úgy vett volna részt adókijátszást megvalósító ügyletekben, hogy erről tudnia kellett volna, illetve kellő körültekintetés mellett tudhatott volna.
[30]	Jelen ügyben tehát a Kúria - a felülvizsgálati kérelem korlátaira, kereteire, továbbá a rendelkezésére álló iratokra figyelemmel - kizárólag azt állapíthatta meg, hogy a felperes alakilag és tartalmilag is megfelelő hiteles bizonylattal rendelkezett beszerzése tekintetében, ezért az adóhatóság az adólevonási jogát jogszerűtlenül tagadta meg (KGD2014.61, KGD2013.63.).
[31]	Rámutat ugyanakkor a Kúria arra is, hogy a felperes alaptalanul hivatkozott felülvizsgálati kérelmében a Közösségen belüli értékesítés kapcsán jogszabálysértésekre, mert ahogyan erre már a Kúria végzése is utalt, ezek nem képezték, és nem is képezhették a per tárgyát. Az elsőfokú bíróság továbbá a Kúria végzése alapján jár el, mert az iratokból egyértelműen megállapítható, hogy minden felek által elé tárt adatot, tényt, körülményt, bizonyítékot értékelt és jelen ügy kapcsán a feleknek a jogerős ítélet meghozatalát megelőző tárgyalás berekesztéséig nem volt olyan bizonyítási indítványa, amely elutasításra került volna. A Kúria azonban jelen ügyben - az előzőekben részletezettek miatt - a felülvizsgálati eljárásban irányadó tényekre figyelemmel, az elsőfokú bíróságétól eltérő ténybeli és jogkövetkeztetéseket vont le.
[32]	Hangsúlyozza a Kúria azt is, hogy az alperes helytállóan hivatkozott arra, hogy jelen ügyben a felek közötti jogvita adójogi jogviszonyból ered, ezért ennek elbírálására nem a büntető, hanem az adójogi jogszabályi rendelkezések az irányadók (Pp. 4. § , KGD2007.97., BH2003.457.). A felperes azonban alappal hivatkozott arra, hogy jelen ügyben az alperes nem bizonyította, hogy a Kft1., továbbá S.N. részt vett volna az adókijátszásban és nem igazolt egy olyan adatot, tényt, körülményt sem, amely alkalmas lett volna annak alátámasztására, hogy a felperes az általa kötött ügyleteken kívüli adókijátszást megvalósító ügyletekről bármiféle ismerettel rendelkezhetett volna. Nem állnak rendelkezésre olyan alperes által hitelt érdemlően igazolt adatok sem, amelyek azt támaszthatnák alá, hogy S.N., vagy a felperes tudhatott volna az alperes által állított adókijátszásról, és olyanok sem, amelyek a felperesi ügyletek kapcsán jelen ügyben igazolhatnák az ésszerűen elvárható intézkedések megtételének hiányát.
[33]	A kifejtettekre figyelemmel a Kúria azt állapította meg, hogy a felperes felülvizsgálati kérelme alapos, ezért a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján, a keresettel támadott határozatokat pedig a Pp. 339. § (1) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte.

A döntés elvi tartalma

[34]	A nemzeti és a közösségi jog szabályai szerint és az e tárgyban kialakított bírói joggyakorlat értelmében az alperesnek kell igazolnia, hogy a határozatokkal érintett ügyletek kapcsán adókijátszás történt, és azt is, hogy erről az adózó tudott, illetve tudhatott volna.

Záró rész

[35]	 A perköltségre vonatkozó ítéleti rendelkezések a Pp. 78. § (1) bekezdésében, illetve a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdésében foglaltakon alapulnak.
[36]	A kereseti és felülvizsgálati eljárási illetéket - az alperes személyes költségmentessége folytán - figyelemmel az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 5. § (1) bekezdés c) pontjára, továbbá a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-ára az állam viseli.
[37]	 A Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson bírálta el.

Budapest, 2017. január 19.

Dr. Lomnici Zoltán sk. a tanács elnöke, Dr. Kárpáti Magdolna sk. előadó bíró, Dr. Kurucz Krisztina sk.bíró