A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: 	Kfv.IV.35.189/2019/5. szám

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás előadó bíró, 
		    Dr. Dobó Viola bíró
	
A felperes: felperes neve

A felperes képviselője: Dr. Balogh Ádám István ügyvéd
		  
Az alperes: alperes neve

Az alperes képviselője: Hauselné dr. Májer Enikő kamarai jogtanácsos
	          
A per tárgya: köznevelési normatív költségvetési támogatás 2015. évre

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél/felek: felperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12.K.28.009/2018/3. számú ítélete

Rendelkező rész 

A Kúria 

- 	a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12.K.28.009/2018/3. számú ítéletét hatályában fenntartja;

- 	kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A 70.000 (hetvenezer) forint feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes 2014. július 28-án szakképzési megállapodást kötött a Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatallal. Ezen szakképzési megállapodás értelmében a felperes a 2014. szeptember 1-től kezdődően öt tanéven át vesz részt a szakképzési állami feladatok ellátásában. Az alperes Hajdú-Bihar Megyei Igazgatósága mint a nem állami köznevelési intézményfenntartó támogatása ellenőrzése ügyében finanszírozási különbözet megállapítására jogosult szerv a felperes mint köznevelési intézményfenntartó által a 2015. szeptember 1-től 2015. december 31-ig terjedő időszakban az általa fenntartott G. D. Szakgimnázium és Szakközépiskolánál ellátott feladatokra igénybe vett támogatás igénybevétele jogszerűségének vizsgálatára irányuló helyszíni ellenőrzést végzett. 

[2]	Az elsőfokú hatóság az ellenőrzés megállapításai alapján a finanszírozási különbözet megállapítására irányuló eljárást indított és ez alapján a 2017. június 28-án kelt, HAJÁHI/325-12/2017. számú határozatában a felperest - végeredményben - 3.996.812 forint finanszírozási különbözet és 124.372 forint igénybevételi kamat megfizetésére kötelezte.

[3]	Az elsőfokú határozat indokolása a finanszírozási különbözet összegét - egyéb okok között - az alábbiak szerint állapította meg. Az ellenőrzés során kiderült, hogy az intézményben több tanuló tanulói jogviszonya 2015. június 12-ét követően kezdődött a felnőttoktatásban úgy, hogy az intézmény nappali rendszerű oktatásra tanulót nem vett fel. Mivel a szakképzésről szóló 2011. évi CLXXXVII. törvény (a továbbiakban: Szt.) 2015. június 12-től hatályos 34/A. §-ának (2) bekezdése szerint a nem állami fenntartó által fenntartott szakképző iskolában folyó felnőttoktatásban részt vevők létszáma nem haladhatja meg a nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulók hivatalos októberi statisztikai létszám alapján három tanítási év átlagában számított létszámát, nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulók hiányában a 2015. június 12-ét követően felvett tanulók nem vehetők figyelembe a létszámban a támogatás szempontjából. 

[4]	Az elsőfokú határozattal szemben a felperes fellebbezésében arra hivatkozott, hogy mivel az Szt. említett előírásai szerint a felnőttoktatásban résztvevők létszámát 3 év átlagában kell vizsgálni, ezért nem a jogszabályi rendelkezés hatályba lépése az irányadó dátum, hanem a hatályba lépést követő negyedik év. Álláspontja szerint a törvény 3 év átlagáról rendelkezik, hogy időt hagyjon az iskoláknak a törvényi szabályozásnak való megfelelésre. Mivel a felperes oktatási intézményénél nincs és nem is volt nappali képzése, ezért nem értelmezhető ezen jogszabályi előírás. Hiszen amennyiben a felperes úgy dönt, hogy a jogszabály életbe lépését követően nappali rendszerben kíván osztályokat indítani, úgy a működési engedély iránti kérelmét legkorábban csak 2016 májusában tudta volna benyújtani. A felperes hivatkozott továbbá az alperes Hajdú-Bihar Megyei Igazgatóságának HAJ-AHI/243-3/2016. számú határozatában foglaltakra, melyben az elsőfokú hatóság a 2016. évi támogatás megállapítása körében még jogszerűnek ítéli meg a 2016. január 1. és 2016. augusztus 31. közötti időszakban igényelt normatívát. 

[5]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes mint másodfokú szerv a 2017. szeptember 28-án kelt, KINCSTK/18734-5/2017. számú határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyta, egyúttal az igénybevételi kamat fizetésére vonatkozó kötelezettséget 2017. június 29-től a visszafizetés napjáig terjedő időszakra is megállapította. Az alperes a határozatában előadta: álláspontja szerint a 2015/16-os tanévre a 2015. június 12-ét követően beiskolázottakra vonatkozóan érvényesülnie kell az Szt. 34/A. §-ának (2) bekezdésében előírt 50-50%-os létszámaránynak. Az alperes szerint az elsőfokú határozatban hivatkozott ezen jogszabályi rendelkezés az olyan szakképző iskolákra is vonatkozik, ahol kizárólag felnőttoktatás zajlik és az intézményben nincsen nappali rendszerű képzés. Az ezen jogszabály hatályba lépése (2015. június 12.) előtt felvételt nyert tanulók nem számítanak bele a 2015/16. tanévi arány számításánál figyelembe veendő tanulók létszámába, mivel akkor még nem volt ismert e törvényi rendelkezés. A hatályba lépést követően felvetteknél viszont az alperes szerint ezen arányokat már be kell tartani, a további tanévek és felvételek esetén pedig már gondoskodni kell arról, hogy ez az arány a három tanítási év átlagában teljesüljön. 

A felperes keresete és az alperes védekezése

[6]	A másodfokú alperesi határozattal szemben a felperes keresetet terjesztett elő, mivel álláspontja szerint a támadott alperesi határozat jogszabálysértő. Keresetében kérte a határozat hatályon kívül helyezését és az alperes perköltségben történő marasztalását.

[7]	A keresetlevelében foglaltak alátámasztására a felperes - egyebek között - arra hivatkozott, hogy az alperes tévesen értelmezte az Szt. idézett 34/A. §-ának (2) bekezdését. Amennyiben e jogszabályhely akként értelmezendő, hogy a 2015/16-os tanévre vonatkozóan az újonnan beiskolázott tanulók esetében már érvényesülnie kell az 50-50%-os szabálynak, úgy az sérti az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből levezethető jogbiztonság elvét. 

[8]	A felperes kérte az Alkotmánybíróság eljárásának a kezdeményezését, mivel a jogalkotónak elegendő felkészülési időt kellett volna biztosítania a jogszabályváltozásokra való felkészüléshez, a felperes számára adott kevesebb, mint egy hónapos idő azonban egyértelműen kevés volt ahhoz, hogy nappali képzést indíthasson.

[9]	A felperes kiemelte továbbá, hogy véleménye szerint az alperes felperessel szembeni megállapításai, jogértelmezése ellentétes a saját gyakorlatával, azokat nem alkalmazza következetesen valamennyi összehasonlítható helyzetben lévő fenntartóval szemben. Erre figyelemmel a felperes álláspontja szerint az alperes rendelkezései alapján a felperes közvetlen hátrányos megkülönböztetésben részesült az egyenlő bánásmódról szóló törvényben meghatározottak szerint. A véleménye az, hogy a felperes azért részesült kedvezőtlenebb elbánásban a vele összehasonlítható helyzetben lévő szervezetekhez képest, azért esett el állami támogatástól, mert élt a jogorvoslathoz való jogával. 

[10]	Az alperes ellenkérelmében kérte a kereset elutasítását és a felperes perköltségben történő marasztalását. A felperes szerinte a 2017-es évig sem indított még nappali képzést, így a felkészülési idő rövidségére való hivatkozása ezen okból sem alapos.

[11]	Az egyenlő bánásmód követelményének megsértésére vonatkozó felperesi hivatkozást illetően az alperes szerint a felperes az általa említett más fenntartók vonatkozásában csak általánosságban hivatkozott az összehasonlítható helyzetre.

[12]	A jogszabályváltozás miatt nyitva álló felkészülési idő rövidségére való felperesi hivatkozásra tekintettel az alperes utalt a 494/B/1995. AB határozatra (ABH 1996, 515). A jogalkotásról szóló törvény szerint a jogszabály hatálybalépésének napja a kihirdetését követő valamely nap lehet azzal, hogy a jogszabályi rendelkezéseket a hatálybalépését követően keletkezett tényekre és jogviszonyokra kell alkalmazni. 

Az elsőfokú bíróság ítélete

[13]	A Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12.K.28.009/2018/3. számú, 2018. november 26-án kelt ítéletével a felperes keresetét elutasította.

[14]	Az elsőfokú bíróság szerint a módosító törvény helyes értelmezése szerint a vonatkozó módosítás első évében az első év átlagát kell figyelembe venni, nem kell várni e jogszabályhely alkalmazásával a negyedik évig, ellenkező esetben a jogalkotó úgy fogalmazta volna meg a hatályba léptető rendelkezést. Így a 2015. június 12-ét követően beiskolázottakra vonatkozóan érvényesülnie kell az Szt. 34/A. §-ának (2) bekezdésében előírt 50-50%-os létszámaránynak, és mivel az alperes által megjelölt tanulók jogviszonya e képzés vonatkozásában 2015. szeptember 1-jén jött létre, így a fentiekben ismertetett létszámarányra az esetükben is figyelemmel kell lenni, függetlenül attól, hogy korábban esetleg volt az intézménynél jogviszonyuk. 

[15]	Az állami támogatások igénybevételének a feltételeit a jogalkotó határozza meg, így a feltételrendszer módosítása körében is szabadon dönthet a módosító jogszabály hatályba léptetésének időpontjáról. Ezért az alperes jogszerűen járt el, amikor a szakképzésről szóló törvény vitatott, a vizsgálattal érintett időszakban már hatályos rendelkezését a felperes esetében alkalmazta. E körben ugyanis a tanulói jogviszony keletkezését kellett vizsgálni, az ápolói tanulói jogviszony létesítése pedig új jogviszonynak tekintendő, azt ugyanis az előző tanulói jogviszony megszűnése és az új tanulói jogviszony létrejötte kell, hogy megelőzze. Az alapképzésről - melyet a ráépülő képzés nem is követ feltétlenül - a ráépülő képzés elvégzése nélkül is oklevelet kapnak a tanulók, vagyis azok önállóan használható képzettséget adnak, továbbá a ráépülő képzést önálló felvételnek és újabb beiratkozásnak is meg kell előznie.

[16]	A felperes hivatkozásai alapján a bíróság nem találta az Szt. 34/A. §-ának (2) bekezdésében foglaltakat Alaptörvény-ellenesnek, így nem kezdeményezte az Alkotmánybíróság eljárását az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény 25. §-ának rendelkezései szerint. A bíróság utal a Kúria BH2014. 317. számú eseti döntésére, melyben a Kúria kimondta, hogy az utólagos normakontroll bírói kezdeményezése a bírói függetlenség része, a bíró erre nem kötelezhető.

[17]	A jelen üggyel egyező tényállásra vonatkozóan a Kúria a Kfv.IV.35.704/2017/4. számú ítéletében kimondta, hogy a felperesi fenntartó az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (a továbbiakban: Ebktv.) 8. §-ának t) pontjában meghatározott személy vagy csoport kategóriába nem illeszthető, melynek egyéb helyzete, tulajdonsága vagy jellemzője alapján hátrányos megkülönböztetésben részesül. A törvény ugyanis nem egy személy bármely tulajdonsága vagy helyzete alapján történő megkülönböztetését tekinti diszkriminációnak, csak azt, ha e megkülönböztetés valamely védett tulajdonsága miatt (tehát ami általánosításra alkalmas és társadalmi előítéletek alapjául szolgálhat) történik.

[18]	Jelen perben támadott alperesi határozat felülvizsgálata során az került megállapításra, hogy az alperesi döntés a jogszabályoknak megfelelt, ezért az egyenlő bánásmód követelményének a megsértése kizárt. Osztotta az elsőfokú a bíróság azon alperesi hivatkozást is, mely szerint a korábbi alperesi határozatoknak a jelen perben támadott határozat jogszerűségének a megítélése körében nincs relevanciájuk. 

[19]	Összességében tehát az elsőfokú bíróság az alperes határozatát a felperes által megjelölt okokból a fentiek alapján nem tartotta jogszabálysértőnek.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[20]	Az ügyben a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. Ebben kérte, hogy a Kúria helyezze hatályon kívül az elsőfokú bíróság ítéletét és hozzon új határozatot. Másodlagosan kérte az elsőfokú bírság új eljárásra utasítását.

[21]	A felperes hivatkozott a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (a továbbiakban: Nktv.) 84. § (7) bekezdésére, valamint a nevelési-oktatási intézmények működéséről és a köznevelési intézmények névhasználatáról szóló 20/2012. (VIII. 31.) EMMI rendelet 157. § (2) bekezdésére. Értelmezésében erre hivatkozással a módosító törvény vonatkozó rendelkezésének három tanítási évet követően lehet és kell csak megfelelni. 

[22]	A kérelem szerint az alperes tévesen értelmezte az Szt. idézett 34/A. §-ának (2) bekezdését. Ezen elvnek ugyanis fontos eleme - a jogalkotásról szóló törvény vonatkozó rendelkezéseivel egyetemben - a kellő felkészülési idő biztosítása a jogszabályi rendelkezések hatálybalépése tekintetében. Mivel a vitatott jogszabályhelyet az Országgyűlés a 2015. május 27-i ülésnapján fogadta el és a rendelkezés már 2015. június 12-én hatályba lépett, így az 1 hónapos felkészülési időre tekintettel a felperesnek nem volt kellő felkészülési ideje arra, hogy a támogatás követelményeinek megfelelve nappali rendszerű képzéseket indítson. A nem állami fenntartású, esti munkarend szerinti oktatásban képzést kínáló oktatási intézmények "működése alól kihúzná a talajt". 

[23]	A felperes újra kifejtette, hogy álláspontja szerint az alperes határozata alapján közvetlen hátrányos megkülönböztetésben részesült az egyenlő bánásmódról szóló törvényben meghatározottak szerint. A véleménye az, hogy a felperes azért részesült kedvezőtlenebb elbánásban a vele összehasonlítható helyzetben lévő szervezetekhez képest, mert élt a jogorvoslati jogával és ezt vizsgálni kellett volna a bírósági eljárásban. A kereseti kérelmét azonban ebben a tekintetben nem merítették ki, mivel erre érdemben nem került sor.

[24]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében kifejtette, hogy mivel az állami támogatások igénybevételének a feltételeit a jogalkotó határozza meg, így amennyiben a jogalkotó úgy dönt, hogy a feltételrendszert módosítja, akkor erről saját mérlegelési jogkörében dönthet ezen módosító jogszabály hatályba léptetésének időpontjáról is. Ezért az alperes jogszerűen járt el, amikor a szakképzésről szóló törvény vitatott, a vizsgálattal érintett időszakban már hatályos rendelkezését a felperes esetében alkalmazta.

[25]	A felperes igényére az alperes tájékoztatást adott az ilyen tárgyú ügyekben folytatott gyakorlatát érintő határozatokról és felülvizsgálati eljárásban született bírósági döntésekről. Mindezekből álláspontja szerint következetes gyakorlat képe alakul ki. Mindezek alapján kérte az elsőfokú bíróság ítéletének hatályában való fenntartását.

A Kúria döntése és jogi indokai

[26]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott

[27]	A jelen ügyben alkalmazandó, a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 275. § (2) bekezdése szerint a jogerős ítélet a rendelkezésre álló iratok alapján a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül.

[28]	Jelen esetben abban a kérdésben kell állást foglalni, hogy irányadó-e a 2015. évre vonatkozóan az Szt. 34/A. § (2) bekezdésében meghatározott létszámarány a felperesre, és ennek alapján az alperes jogszerűen kötelezte-e a felperest a jogosulatlanul igénybe vett támogatás, valamint igénybevételi kamat megfizetésére amiatt, mert a felperes által fenntartott intézmény tekintetében az Szt. 34/A. § (2) bekezdésében foglalt feltételek nem teljesültek. Kérdésként merül föl az említett jogszabályhely tartalmi értelmezésének (I.), valamint hatályának mint az alkalmazhatóság feltételének (II.) kérdése, illetőleg az egyenlő bánásmódhoz való viszonya (III.).

[29]	A Kúria az ügy elbírálása során követte az azonos tényállás alapján született Kfv.IV.35.465/2018/3., Kfv.IV.35.466/2018/4. és Kfv.IV.35.521/2018/5. számú ítéletei meghozatala során folytatott gyakorlatát.

I.
[30]szempontból a maximált létszámarány mibenléte kulcskérdés a jelen jogvita eldöntése szempontjából. Az Szt. 34/A. § (2) bekezdése szerint ez abban áll, hogy a nem állami fenntartó által fenntartott szakképző iskolában folyó felnőttoktatásban részt vevők létszáma nem haladhatja meg a nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulók - hivatalos októberi statisztikai létszám alapján három tanítási év átlagában számított - létszámát. A felnőttoktatásban részt vevők létszámába ugyanakkor nem számít bele a 84. § (5) bekezdés szerinti döntésben foglaltakat meghaladó, állami intézményfenntartótól kizárólag felnőttoktatás céljára átvett keretszámmal megegyező létszám.

[31]	Az Szt. 84. § (5) bekezdése ezzel kapcsolatban rögzíti, hogy a Kormány rendeletben hozza meg azon szakképesítésekre vonatkozó döntését, amelyekkel kapcsolatban a szakképző iskola fenntartója költségvetési hozzájárulásra jogosult. A Kormány a döntésében megyénként és a fővárosra tekintettel meghatározza azon szakképesítések és szakközépiskolai ágazatok körét, amelyekre a szakképző iskola fenntartója
korlátozás nélkül beiskolázhat,
költségvetési hozzájárulásra nem jogosult,
költségvetési hozzájárulást korlátozott keretszámok alapján igényelhet, ezen belül meghatározza a Kormány az adott megyében és a fővárosban iskolai rendszerű szakképzést folytató intézmények fenntartói tekintetében, fenntartónként a szakképesítésekre és szakközépiskolai ágazatokra vonatkozóan a nappali rendszerű oktatás, valamint a felnőttoktatás keretszámait. (…)
Az Szt. 84. § (6) bekezdése szerint a szakképző iskolai fenntartó a Kormány (5) bekezdés szerinti döntése alapján a döntéssel érintett tanévtől kezdődő képzés tekintetében az adott képzés kifutásáig, az ingyenes képzésben való részvételre jogosult tanulói után jogosult költségvetési hozzájárulásra.
Az Szt. 84. § (10) bekezdése értelmében pedig a költségvetési hozzájárulást folyósító szerv, valamint a kormányhivatal hatósági ellenőrzése keretében a (6) bekezdésben foglaltak figyelembevételével ellenőrzi az (5) bekezdésben foglalt döntés betartását.

[32]	A Korm. rendelet 37/M. § (1) bekezdése szerint a fenntartó igénybevételi kamatot fizet az általa jogosulatlanul igénybe vett támogatások után. A jogosulatlan igénybevétel kezdő napja a támogatások fenntartó fizetési számláján történő jóváírásának napja. A (2) bekezdés d) pontja kimondja, hogy jogosulatlan igénybevételnek minősül, ha a fenntartó a támogatásokra vonatkozóan jogszabályban meghatározott valamely feltételt megszegett.

[33]	Az Szt. 33. § (1) bekezdés és 84. § (5) bekezdésre, valamint az Nktv. 60. § (5) és (7) bekezdésére hivatkozva rögzíthető, hogy a nappali munkarend szerinti felnőttoktatás és a nappali rendszerű oktatás tartalma a két képzésformát támogatás szempontjából megkülönbözteti. Az Szt. 34/A. § (2) bekezdés hatálybalépését követően nappali rendszerű képzés nélkül fő szabály szerint felnőttoktatás állami támogatással nem működhet, kivéve az Szt. 84. § (5) bekezdése szerint idetartozó esetkört. E jelzett körülmény természetesen nem jelenti a működés jogszerűtlenségét, csupán az állami támogatásra való meghatározott jogosultságot érinti. 

[34]	A Kúria szerint téves a felperes azon hivatkozása, amelyik a támogatási szabályt a tevékenység folytatására való jogosultsággal, illetve a szolgáltatást nyújtó szervezetek szektorális hovatartozástól független finanszírozásának követelményével hozza összefüggésbe. Az Nktv., az Szt. ilyen kapcsolatot nem szabályoz, aminek hiányában jogszerűtlenség sem a szabályozás, sem a támogatásnyújtás kontrollja tekintetében alappal nem állapítható meg. 

[35]	A felperes szerint a határozat továbbá azért jogszerűtlen, mert az Szt. 34/A. § (2) bekezdését a nappali rendszerű képzéssel nem rendelkező intézményekre is alkalmazni kellene, ugyanis a jogszabály hatálybalépését követő harmadik tanév statisztikai létszáma legkorábban 2018 októberében áll rendelkezésre, ennél fogva az arányszám megállapíthatósága az elszámolással érintett év vonatkozásában kizárt. 

[36]	Az Szt. 34/A. § (2) bekezdésében akként rendelkezett, hogy (…) felnőttoktatásban részt vevők létszáma nem haladhatja meg a nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulók - hivatalos októberi statisztikai létszám alapján (1) három tanítási év (2) átlagában (3) számított - létszámát. Jogpolitikai szempontból ennek a rendelkezésnek lehet az az értelme, hogy felnőttoktatást csak a tényleges nappali rendszerű oktatást nyújtó intézmények végezzenek költségvetési támogatásból. Van tehát olyan értelmezés, amelyik mentén az előírt feltétel nem tekinthető önkényesnek. A felperes szerint a jogszabály azért alkalmazhatatlan és alkotmányellenes, mert legalábbis 3 évre kizárja a támogatásból az egyébként támogatásban részesíthető oktatást folytató intézményeket. A Kúria szerint azonban ez „kizárásnak” vagy méltánytalanságnak nem tekinthető, csak a feltételeknek való megfelelés jogszerű megváltoztatásának. 

[37]	Nem releváns az sem, hogy a szerkezeti szabály értelmezhetetlen lenne a nem vegyes képzést folytató intézmények esetében. Nem jelent ez még tilalmat, ugyanis képzés nemcsak állami támogatás mellett folytatható. Kizárólag a támogatás szempontjából való elismertségről van szó a konkrét esetben. Az alperes helyesen hivatkozik arra, hogy a felperesnek az Szt. 84. § szerint az iskolai rendszerben ellátott feladatok után költségvetési hozzájárulásra való jogosultsága akkor áll meg, ha megfelel az Szt.-ben, az Nktv.-ben és a szakmaszerkezeti döntésekben foglaltaknak. Márpedig az Szt. 34/A. § (2) bekezdése éppen ebben a vonatkozásban tartalmaz az általános jogosultsághoz képest korlátozó feltételt. Nem jogszabályszerű az olyan értelmezés, amelyik ezt a körülményt nem veszi figyelembe. 

II.
[38]	A szabályalkalmazás esetlegesen visszaható hatályát illetően a Jat. 2. § (2) bekezdése kiemeli, hogy jogszabály a hatályba lépést megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, nem tehet terhesebbé, valamint nem vonhat el vagy korlátozhat jogot, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé. Az Szt. 34/A. § (2) bekezdését a 2015. évi LXVI. törvény (a továbbiakban: Módtv.) 41. §-a iktatta be a jogszabályba, amely a Módtv. kihirdetését követő 8. napon, 2015. június 12. napján lépett hatályba. A Módtv. vonatkozó szakaszát hatályba léptető 41. §-ához fűzött indokolása a rendelkezés beiktatásának céljaként a felnőttoktatás rendszerének átlátható és harmonikus működését, valamint az állami felelősségvállalás megfelelő súlya érvényesülésének biztosítását jelölte meg.

[39]	A rendelkezés vitathatatlanul csak a jogszabályi tényállás valamennyi elemének teljesülésével fejti ki hatását. Az elsőfokú bíróság értelmezésében ez azt jelenti, hogy a hatálybalépést követően figyelembe vehető adatok a visszaható hatály kategorikus kizárásával a 2015., majd 2016. és 2017. év októberi statisztikai létszámadatai lesznek. Eszerint, miképpen a felperes érvelt, ameddig nincs meg a teljes 3 éves ciklus és a 3 tényadat nem adható meg, addig sem támogatási kérelem jogszabályszerűen nem terjeszthető elő, sem pedig támogatás elfogadása tárgyában jogszerű határozat nem születhet a módosított szabályozás szerint. Így legalábbis 3 évre ki lennének zárva a támogatásból az egyébként támogatásban részesíthető oktatást folytató intézmények. A felperes szerint ezért nem helytálló az alperes értelmezése a jogszabály hatálybalépését illetően.

[40]	A Kúria vitatja e felperesi jogértelmezést. Az Szt. 34/A § (2) bekezdése ugyanis kizárólag a támogatás számítására vonatkozó jogszabály, amelyik az esti rendszerű oktatásban résztvevők létszámát a nappali rendszerben tanulók 3 év októberi statisztikai átlaglétszámához köti. A felperes abban téved, hogy ezt a számítási módot jogosultságnak tekinti. Egy költségvetési támogatásra a támogatottnak nincs alanyi joga abban a tekintetben, hogy meghatározhatná vagy számon kérhetné a támogatás nyújtásának feltételeit. 

[41]	Az alperes helyesen hivatkozza, hogy e fenti állítást támasztja alá a Jat., mely rendezi a szabályozási átmenet kérdését. Ezen törvény 15. §-ának (1) bekezdése szerint ugyanis a jogszabályi rendelkezést - ha jogszabály eltérően nem rendelkezik - a hatálybalépését követően a) keletkezett tényekre és jogviszonyokra, valamint b) megkezdett eljárási cselekményekre kell alkalmazni. Az állami támogatások igénybevételének a feltételeit a jogalkotó határozza meg, így a feltételrendszer módosítása körében is szabadon dönthet a módosító jogszabály hatályba léptetésének időpontjáról. Ezért az alperes jogszerűen járt el amikor a szakképzésről szóló törvény vitatott, a vizsgálattal érintett időszakban már hatályos rendelkezését a felperes esetében alkalmazta.

[42]	Éppen ezért nem lehet releváns a visszaható hatály tilalmára vonatkozó hivatkozás a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 2. § (2) bekezdése alapján. „Jogszabály a hatálybalépését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, kötelezettséget nem tehet terhesebbé, valamint nem vonhat el vagy korlátozhat jogot, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé.” A kedvező (támogatási) lehetőség azonban nem jog. A támogatás feltételeit a támogató költségvetés meghatározhatja. Nincs jogelvonás vagy jogkorlátozás tehát, mert nem volt eleve jog a támogatáshoz, azaz nem volt megállapítható jogszerű váromány az abból való közvetlen részesülés iránt. A támogató által meghatározott feltételek, azok változásai ezen az alapon nem megkérdőjelezhetők. 

[43]	Nem helytálló tehát a Kúria szerint, hogy a tényállási elemek teljessége először a 2018-as évben valósulna meg, mert akkor állnak a szükséges adatok mind a támogatási kérelmet benyújtó felperesnek, illetőleg támogatási kérelmeket elbíráló, avagy a támogatások elszámolását ellenőrző alperesnek a rendelkezésére. Az adatok a megelőző évekre ugyanis rendelkezésre állnak, a támogatásnak statisztikai adatokon alapuló számítása alkotmányosan nem kifogásolható, a jogkorlátozásra vonatkozó visszaható hatállyal pedig a számítási mód az előbbiek szerint nem hozható összefüggésbe. 

III. 
[44]	A felperesnek az egyenlő bánásmód sérelmével kapcsolatos érvelésére a Kúria az elsőfokú bírósággal egyezően állapítja meg, hogy ha más intézményfenntartók esetén az alperes más joggyakorlatot folytat, az nem az egyenlő bánásmód megsértésére vonatkozó eljárást, hanem ezen más határozatok bírósági felülvizsgálatát alapozhatja meg. Ezen perben azonban csak a felperes által támadott határozat jogszerűségének vizsgálatára van lehetőség. 

[45]	A Kúria a 2018. szeptember 11-én kelt, Kfv.IV.35.704/2017/4. számú ítéletében jelen tényállás mellett e jogkérdésben már akként foglalt állást, hogy a felperesi fenntartó a keresetben megjelölt, az Ebktv. 8. § t) pontjában meghatározott személy vagy csoport kategóriájába nem illeszthető, amelynek „egyéb helyzete, tulajdonsága, vagy jellemzője” alapján hátrányos megkülönböztetésben részesült. A felperes által védendő tulajdonságként megnevezett „perben állás” önmagában azonban nem elégséges hivatkozás, az egyéb helyzet fogalmát ugyanis szűken kell értelmezni. A védett tulajdonság és a jogsérelem közötti oksági kapcsolatot valószínűsíteni kell.

[46]	Az Ebktv. 1. §-a szerint az egyenlő bánásmód követelménye alapján Magyarország területén tartózkodó természetes személyekkel, ezek csoportjaival, valamint a jogi személyekkel és a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetekkel szemben e törvény rendelkezései szerint azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell eljárni. Ugyanezen jogszabály felperes által hivatkozott 8. §-ának t) pontja értelmében közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül az olyan rendelkezés, amelynek eredményeként egy személy vagy csoport valós vagy vélt egyéb helyzete, tulajdonsága vagy jellemzője miatt részesül kedvezőtlenebb bánásmódban, mint amelyben más, összehasonlítható helyzetben levő személy vagy csoport részesül, részesült vagy részesülne.

[47]	A felperes által védendő tulajdonságként tekintetbe vehető perben állás e tekintetben önmagában nem elégséges hivatkozás. Az "egyéb helyzetet" ugyanis szűken kell értelmezni, mivel a védelem középpontjában a társadalmilag hátrányos helyzetben lévő csoportok állnak. Az Ebktv. 19. §-ának (1) bekezdése szerint az egyenlő bánásmód követelményének megsértése miatt indított eljárásokban a jogsérelmet szenvedett félnek vagy a közérdekű igényérvényesítésre jogosultnak kell valószínűsítenie, hogy a) a jogsérelmet szenvedő személyt vagy csoportot hátrány érte vagy - közérdekű igényérvényesítés esetén - ennek közvetlen veszélye fenyeget, és b) a jogsérelmet szenvedő személy vagy csoport a jogsértéskor - ténylegesen vagy az eljárás alá vont személy feltételezése szerint - rendelkezett a 8. §-ban meghatározott valamely tulajdonsággal. Mindennek tükrében a Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a kereseti kérelmet ebben a tekintetben is megfelelően kimerítette.

[48]	A jogerős ítélet mindezen indokok miatt nem sértett jogszabályt, ezért a Kúria a régi Pp. 275. § (3) bekezdése alapján az elsőfokú bíróság határozatát hatályában fenntartotta. 

A döntés elvi tartalma

[49]	 Költségvetési támogatásra a támogatottnak nincs alanyi joga abban a tekintetben, hogy meghatározhatná vagy számon kérhetné a támogatás nyújtásának feltételeit. Nem valósul meg ezért jogelvonás, jogkorlátozás vagy hátrányos megkülönböztetés pusztán a feltételeknek való meg nem felelés okán. A támogatás feltételeinek meghatározása sem kérdőjelezhető meg ezen az alapon. 

Záró rész

[50]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (2) bekezdése alapján tárgyalás tartásával bírálta el.

[51]	Az alperes pernyertességére tekintettel, valamint figyelemmel a régi Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó 78. §-ára is, a Kúria a felperest kötelezte az alperes perköltségeinek megfizetésére. 

[52]	Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított és a 62. § (1) bekezdés h) pontja értelmében feljegyzett felülvizsgálati eljárási illetéket a pervesztesnek minősülő felperes helyett az Itv. 5. § (1) bekezdés f) pontja alapján őt megillető személyes illetékmentesség okán a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

[53]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. június 25.

Dr. Balogh Zsolt s. k. a tanács elnöke, Dr. Horváth Tamás s. k. előadó bíró, Dr. Dobó Viola s. k. bíró