A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV.35.141/2019/6. szám

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke
		    Dr. Varga Eszter előadó bíró
		    Dr. Horváth Tamás bíró

A felperes: felperes neve 

A felperes jogi képviselője: Dr. Monostori Róbert ügyvéd 

Az alperes: alperes neve 

Az alperes képviselője: Dr. Tomka Ágnes ügyvéd 

A per tárgya: agrártámogatással kapcsolatos közigazgatási cselekmény felülvizsgálata

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 109.K.27.551/2018/20. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria a Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 109.K.27.551/2018/20. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes 2015. május 21. napján egységes területalapú támogatás (SAPS) iránti kérelmet terjesztett elő az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból finanszírozott egységes területalapú támogatás, valamint az ahhoz kapcsolódó átmeneti támogatások igénybevételével kapcsolatos egyes kérdésekről szóló 5/2015. (II. 19.) FM rendelet alapján - az adatváltozási kérelmeket is figyelembe véve - összesen 718,48 ha nagyságú területre vonatkozóan. A felperes a kérelmében akként nyilatkozott (Nyilatkozat I. 1. pont), hogy a kérelemben minden általa feltüntetett parcella és hasznosított parcella vonatkozásában jogszerű földhasználónak minősül, rendelkezik a mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény (a továbbiakban: MVH eljárási törvény) 44. § (7) bekezdése szerinti, a földhasználatra való jogosultságát igazoló okirattal, amely alapján a megkötésének időpontjában hatályos jogszabályok alapján érvényes földhasználati jogcímmel rendelkezik.

[2]	A Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a 2015. november 25. napján kelt 1749870376 iratazonosítójú végzésével a felperes részére 19.320.682,- Ft előleget, míg a 2016. január 31. napján kelt 1759408204 iratazonosítójú végzésével 9.216.457,- Ft első részletfizetést állapított meg. 

[3]	A Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a 2015. december 15. napján kelt 1752695162 iratazonosítójú, majd a 2016. február 10. napján kelt 1760188106 iratazonosítójú végzéseivel felszólította a felperest, hogy a 23., 27., 32., 34., valamint a 24., 25., 26., 28., 33., 42. és 43. számú táblák tekintetében igazolja a földhasználati jogosultságát. A felperes e felhívásokra csatolta az Á. Mezőgazdasági- és Kereskedelmi Kft.-vel (a továbbiakban: Kft.) 2015. május 11. napján kötött, 2016. december 31. napjáig szóló haszonbérleti szerződést. A hivatkozott szerződés jóváhagyását a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Kunszentmiklósi Járási Hivatala a 2015. július 13. napján kelt 570346/2/2015. ügyiratszámú határozatával megtagadta. A határozat rögzíti, hogy a benyújtott haszonbérleti szerződés nem tartalmazza maradéktalanul a szerződő feleknek a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény (a továbbiakban: Földforgalmi törvény) 13. § (1)-(2) bekezdéseiben meghatározott adatait, a szerződés 4. pontjában kizárólag a 2015. évre vonatkozóan állapították meg a bérleti díjat; a szerződés továbbá nem felel meg a Földforgalmi törvény 47. § (5) bekezdésében foglaltaknak, tekintettel arra, hogy a szerződésben szereplő földrészletek közül a K. ... hrsz.-ú „b" alrészletű, legelő művelési ágú földrészlet nem szomszédos a többi, szerződésben szereplő földdel. A felperes a megtagadó határozat ellen keresettel nem élt.

[4]	A fentieket követően a megküldött dokumentumok, valamint a TakarNet rendszerből letöltött földhasználati és tulajdoni lapok alapján a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a 2016. február 10. napján kelt 2133009150 iratazonosítójú, és a 2016. július 14. napján kelt 2132986643 iratazonosítójú jegyzőkönyvekben rögzítette, hogy a felperes földhasználatának jogszerűsége a 23., 24., 25., 26., 27., 28., 32., 33., 34., 42. és 43. sorszámú parcellák tekintetében „0" hektár nagyságú területen igazolt. Mindezek alapján a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a 2016. július 22. napján kelt 1802444517 iratazonosítójú határozatával a felperes 2015. évi egységes területalapú támogatás kifizetése iránti kérelmét elutasította, egyben 12.142.110,- Ft támogatási összeg erejéig kizárta a támogatásból, továbbá kötelezte jogosulatlanul igénybe vett támogatás jogcímén 28.537.139,- Ft támogatási összeg visszafizetésére.

[5]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperesi jogelőd, a Földművelésügyi Minisztérium (a továbbiakban együtt: alperes) a 2017. február 13. napján kelt MVHF/7497/2017. iktatószámú végzésével az elsőfokú határozatot megsemmisítette és az első fokon eljárt hatóságot új eljárás lefolytatására kötelezte.

[6]	A Magyar Államkincsár (a továbbiakban: elsőfokú hatóság) a megismételt eljárás eredményeként meghozott, 2017. augusztus 4. napján kelt 317/5301/766/3/2017. iktatószámú határozatával a felperes 2015. évi egységes területalapú támogatás kifizetése iránti kérelmét elutasította és 12.142.110,- Ft támogatási összeg erejéig kizárta a támogatásból, továbbá kötelezte jogosulatlanul igénybe vett támogatás jogcímén 28.537.139,- Ft támogatási összeg visszafizetésére. Döntését azzal indokolta, hogy a D3X1W-K-13 blokkban található 32., 33., 34. és 43. táblák a K., .../5 és .../8 hrsz.-ú ingatlanokat; a DM41W-9-13 blokkban található 26., 27., 28. és 42. táblák a K., ... és .../8 hrsz.-ú ingatlanokat; a DNQ1W-X-13 blokkban található 23., 24. és 25. táblák pedig a K., ..., ... és .../8 hrsz.-ú ingatlanokat fedik le. Az ezen ingatlanokra vonatkozóan 2016. február 5. napján lekérdezett névre szóló földhasználati lapok szerint azok tulajdonosa a Kft., a ..., a .../8 és a ... hrsz.-ú ingatlanok tekintetében pedig a Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság került bejegyzésre földhasználóként 2015. június 16. napján. Hivatkozva az 1306/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer, a kifizetések elutasítására és visszavonására vonatkozó feltételek, valamint a közvetlen kifizetésekre, a vidékfejlesztési támogatásokra és a kölcsönös megfeleltetésre alkalmazandó közigazgatási szankciók tekintetében történő kiegészítéséről szóló a Bizottság 2014. március 11-i 640/2014/EU felhatalmazáson alapuló rendeletének (a továbbiakban: Rendelet) 19. cikk (1)-(3) bekezdésében foglaltakra megállapította, hogy az igényelt 718,48 ha terület és az ellenőrzéseket követően megállapított 458,75 ha terület közötti különbség (259,73 ha) meghaladja a megállapított terület 50%-át (56,62%). Megállapította, hogy az illetékes hatóság a becsatolt haszonbérleti szerződés földhasználati nyilvántartásba történő bejegyzését a 2015. július 13. napján kelt 570.346/2/2015. iktatószámú határozatával megtagadta, a felperes jogszerű földhasználata nem igazolt.

[7]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2018. április 24. napján kelt AJF/2080/2018. iktatószámú határozatával az elsőfokú hatóság határozatát - az indokolás kiegészítése mellett - helybenhagyta. Hivatkozva az MVH eljárási törvény 44. § (4)-(7) bekezdésében, 46. § (1)-(2) bekezdésében, 47. § (5) bekezdésében, 55. § (1) bekezdésében, valamint a mezőgazdasági termelők részére nyújtandó közvetlen támogatás igénybevételére vonatkozó szabályokról szóló 8/2015. (III. 13.) FM rendelet 1. § 4. pontjában, továbbá az Európai Mezőgazdasági Garancia Alapból, valamint a központi költségvetésből finanszírozott egyes támogatások 2015. évi igénybevételével kapcsolatos egységes eljárási szabályokról szóló 12/2015. (III. 30.) FM rendelet (a továbbiakban: FM rendelet) 9. § (1) bekezdésében, 15. § (1) bekezdésében, 21. § (2)-(3) bekezdésében foglaltakra a döntését azzal indokolta, hogy a 2015. évi egységes kérelem vonatkozásában a földhasználati jogosultság fennállásának vizsgálatát képező határnap 2015. június 16. napja. Határozati álláspontja szerint, figyelemmel arra, hogy a perbeli haszonbérleti szerződés hatósági jóváhagyását jogerős határozattal az illetékes hatóság megtagadta, a felperes a szerződés megkötésének időpontjában hatályos jogszabályok alapján érvényes földhasználati jogcímmel nem rendelkezett, a benyújtott haszonbérleti szerződés az FM rendelet 21. § (3) bekezdése alapján a jogszerű földhasználat igazolására nem fogadható el. A Rendelet 17. cikk (1) bekezdésében, és 19. cikk (1)-(3) bekezdésében foglaltakra utalással rögzítette, hogy a lefolytatott ellenőrzések eredményeként az igényelt 718,48 hektár terület és az ellenőrzéseket követően megállapított 458,75 hektár terület közötti különbség 259,73 hektár, amely meghaladja a megállapított terület 50%-át.

	A felperes keresete és az alperes védirata

[8]	Az alperes határozatával szemben a felperes keresettel élt, amelyben elsődlegesen annak megváltoztatását kérte akként, hogy 718,48 hektár földterület alapulvételével kerüljön megállapításra a 2015. évi területalapú támogatási jogosultsága, másodlagosan az alperesi határozat megsemmisítését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Hivatkozott az MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdésére, a Földforgalmi törvény 38. § (2) bekezdésére, 39. §-ára, 58. § (1) bekezdésére, 59. § (2) bekezdésére, a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 6:63. § (1)-(2) bekezdésére, 6:58. §-ára, 6:88. § (1) bekezdésére, 6:118. § (1) bekezdésére, 6:119. § (1) bekezdésére, a mező- és erdőgazdálkodási földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (a továbbiakban: Fétv.) 46. §-ára, valamint az FM rendelet 21. § (3) bekezdésére és előadta, hogy a mezőgazdasági igazgatási szerv kizárólag a földhasználati nyilvántartásnak való megfelelés szempontjából és nem a MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdésének való megfelelés szempontjából vizsgálta a haszonbérleti szerződést. Álláspontja szerint a haszonbérleti szerződés létrejött, azonban az a földhasználati nyilvántartásba nem jegyezhető be formai okokból, nem hatályosult, mert a jogszabály által előírt jóváhagyás hiánya nem a szerződés létrejöttét, hanem annak hatályosságát érinti. Erre tekintettel a szerződés megfelel az MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdés c) pontjában foglaltaknak. Arra is hivatkozott, hogy az MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdés c) pontja alapján nem kérhető földhasználati nyilvántartásba bejegyzésre alkalmas haszonbérleti szerződés, hiszen ez esetben a 44. § (7) bekezdés a) pontja szerinti esetről lenne szó. Álláspontja szerint a jogalkotó célja a c) pont megalkotásával az volt, hogy azokról a szerződésekről rendelkezzen, amelyek valamilyen oknál fogva nem eredményezik a földhasználati nyilvántartásba való bejegyzést. Az FM rendelet 21. § (3) bekezdése csak akként értelmezhető, hogy a földhasználatot igazoló okiratok közül csak az fogadható el, amely a megkötése időpontjában hatályos jogszabályok alapján érvényes földhasználati jogcímnek minősül. A jelen esetben e feltétel teljesült. Állította, a kérdéses területeket ő használta, azokon mezőgazdasági tevékenységet csak ő végzett. Előadta, hogy jogszabálysértő az alperesi határozat amiatt is, mert ugyanezen haszonbérleti szerződés alapján 458,75 hektár nagyságú területre nézve megalapozottnak találta az igényét és azt a jogszerű földhasználat igazolásául elfogadta.

[9]	Az alperes a védiratában a határozatban foglalt indokok alapján a kereset elutasítását kérte.

	Az elsőfokú ítélet

[10]	Az elsőfokú bíróság a 109.K.27.551/2018/20. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította.

[11]	Megállapította, hogy a felperes által csatolt haszonbérleti szerződés - általa is elismerten - nem hatályos szerződés, ezáltal nem alkalmas arra, hogy az alapján a felperes földhasználatát a nyilvántartásba bejegyezzék. Rögzítette, hogy mivel a felperes az 570346/2/2015. ügyiratszámú határozat bírósági felülvizsgálatát nem kezdeményezte, az jogerőssé vált, ezért annak jogszerűsége tárgyában nem foglalhat állást. Mindazonáltal rámutatott, hogy a Ptk. 6:63. § (1) bekezdés első mondata alapján a szerződés létrejöttéhez a feleknek a lényeges és a bármelyikük által lényegesnek minősített kérdésekben való megállapodása szükséges. A Ptk. ezen §-ához fűzött kommentár alapján rögzítette, hogy nem vitatottan a lényeges kérdések közé tartozik a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás meghatározása, ezért tévesen érvelt a felperes, mert a perbeli haszonbérleti szerződés nem tartalmazza a 2016. évre vonatkozó bérleti díjat. E lényeges tartalmi elem hiánya azt eredményezi, hogy az létre nem jött szerződésnek minősül. Egy létre nem jött és hatálytalan szerződés alapján nem lehet az abban foglaltakat kikényszeríteni, így a felperes nem tarthat jogszerűen igényt a föld használatára és a bérbeadó sem követelheti jogszerűen a felperestől a haszonbért.

[12]	Az MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdésére és az FM rendelet 21. § (2)-(3) bekezdéseire hivatkozással megállapította, hogy jogszerű földhasználat igazolására kizárólag olyan okirat alkalmas, amely a megkötése időpontjában hatályos jogszabályok alapján érvényes földhasználati jogcímnek minősül, azonban - a felperes értelmezésével ellentétben - ez nem azt jelenti, hogy elegendő, ha a haszonbérlőnek a Földforgalmi törvényben felsorolt valamely jogcímen földhasználati jogosultsága van, hanem ahhoz az is szükséges, hogy maga a földhasználat feleljen meg a vonatkozó jogszabályi előírásoknak. Álláspontja alátámasztására utalt a Kúria Kfv.II.37.034/2017/4. számú ítéletében foglaltakra, amely szerint csupán a megkötött szerződés alapján nem állapítható meg, hogy a felperes haszonbérlőnek minősül-e, mert önmagában a haszonbérleti szerződés megkötése, ha annak hatósági jóváhagyására nem került sor, jogszerűen figyelembe vehető földhasználatot nem eredményez. A földalapú támogatások megszerzése tehát alanyi oldalról akkor jogszerű, amennyiben a kérelmező igazolni tudja, hogy igényelt földterületei jogszerűen állnak rendelkezésére, a földterületet jogszerű és igazolható jogcím alapján használja. A támogatás alapjául szolgáló parcellák jogszerű jogcím alapján történő használata esetén tekinthetők úgy, mint amelyek a mezőgazdasági termelő rendelkezésére állnak. Mindezekre tekintettel az elsőfokú bíróság álláspontja szerint helyesen járt el mind az elsőfokú, mind az alperesi hatóság akkor, amikor a felperes által csatolt haszonbérleti szerződés alapján nem fogadta el igazoltnak a felperes földhasználatát a kérdéses földterületek vonatkozásában.

[13]	Az MVH eljárási törvény 44. § (4)-(6) bekezdéseinek és 46. § (1)-(2) bekezdéseinek rendelkezéseit vizsgálva megállapította, hogy a mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv csak olyan esetekben vizsgálja a jogszerű földhasználatot, amikor az ellenőrzés során kétség merül fel a tekintetben, hogy az adott kérelmező jogosult-e a támogatni kért terület használatára. A felperes azt nem vitatta, hogy a 2015. évi egységes kérelem vonatkozásában a földhasználati jogosultság fennállásának vizsgálatát képező határnap 2015. június 16. napja. A közigazgatási iratok között fellelhető, a K., ..., .../5, .../8 és ... hrsz.-ú ingatlanok tulajdoni és földhasználati lapjai alapján megállapította, hogy azokon a csatolt haszonbérleti szerződésben szereplő legelő és szántó alrészletei vonatkozásában a felperesnek nincs bejegyzett földhasználati jogosultsága 2015. június 16. napjával. Mindezek miatt téves a felperes arra történő hivatkozása, miszerint az eljárt közigazgatási hatóságok ugyanazon haszonbérleti szerződést bizonyos területek vonatkozásában elfogadták a jogszerű földhasználata igazolásaként, más területek esetében pedig nem. A hatóságok csak azon területek esetében vizsgálták a jogszerű földhasználatát, amelyek tekintetében kétség merült fel, hiszen a földhasználati nyilvántartás név szerinti lekérdezésekor azt állapították meg, hogy az igényelt területek közül a D3X1W-K-13 blokkban található 32., 33., 34. és 43., a DM41W-9-13 blokkban található 26., 27., 28. és 42., és a DNQ1W-X-13 blokkban található 23., 24. és 25. sorszámú táblák által lefedett ingatlanok tulajdonosa a Kft., míg azok haszonbérlője a Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság. Megjegyezte, hogy az a tény, mely szerint a Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság nem igényelt támogatást a perbeli területekre nem bír relevanciával, mert ez nem teszi igazolttá a felperes földhasználatát. 

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[14]	Az ügyben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, melyben elsődlegesen az elsőfokú ítélet közigazgatási határozatokra is kiterjedő hatályon kívül helyezését és az elsőfokú hatóság új eljárásra kötelezését, másodlagosan az elsőfokú bíróság ítéletének hatályon kívül helyezését, és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte. 

[15]	Arra hivatkozott, hogy az elsőfokú bíróság Ptk. rendelkezéseire alapított, a létre nem jött szerződésre vonatkozó érvelése téves, mert 2015. évre vonatkozóan a szerződés tartalmazza a díjmegállapodást, márpedig a jelen per tárgya a 2015. évi támogatás megítélése volt. Hivatkozott továbbá az MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdés c) pontjára, az FM rendelet 21. § (3) bekezdésére, a Ptk. 6:118. § (1), 6:119. § (1) bekezdésére és kifejtette, hogy a hatósági jóváhagyás hiánya nem a szerződés létrejöttét, hanem a hatályosságát érinti. A perbeli haszonbérleti szerződés ekként létrejött, az megfelel az FM rendelet 21. § (3) bekezdésének. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság által megjelölt kúriai döntés irreleváns, az a haszonbérlői státusz igazolására vonatkozik az előhaszonbérleti jogosultság szempontjából. Állította, hogy a haszonbérleti jogcím a perbeli időszakban érvényes földhasználati jogcímnek minősült, azaz a megjelölt jogszabályhelyekben foglalt követelmények teljesültek. 

[16]	Álláspontja szerint téves az az ítéleti megállapítás, amely alaptalannak értékelte azt a hivatkozását, mely szerint az alperes egyes területek jogszerű földhasználatának igazolására a szóban forgó haszonbérleti szerződést elfogadta. Arra hivatkozott, hogy „a felülvizsgálati kérelme részeként fenntartja" a 2018. november 27. napján kelt beadványában foglaltakat, továbbá álláspontja szerint az alperes e körben a bíróság felhívása ellenére érdemi védekezést nem adott elő. 

[17]	Vitatta azt az ítéleti álláspontot is, amely szerint az, hogy a Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság nem igényelt támogatást, nem támasztja alá a tényleges földhasználatát. E körben állította, hogy a Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság használatában lévő területek nem egyeznek meg a támogatási kérelemmel érintett területekkel, erre vonatkozóan az elsőfokú bíróság bizonyításra nem hívta fel. Példaként említette a K. ... hrsz.-ú ingatlan a) és b) alrészletét. Az alperes ezen alrészletek tekintetében nem tett eleget „a bizonyítási kötelezettségének".

[18]	Végezetül arra hivatkozott, hogy az MVH eljárási törvény 44. § (4) bekezdése alapján mindaddig jogszerű földhasználónak minősül, amíg e tekintetben kétség nem merül fel. 

[19]	Az alperes a felülvizsgálati ellenkérelmében az elsőfokú ítélet hatályában fenntartását kérte. Arra hivatkozott, hogy a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Kunszentmiklósi Járási Hivatala a perbeli haszonbérleti szerződés jóváhagyását megtagadta, mert az létre nem jött, semmis szerződésnek minősül. A felperes e határozatot nem támadta, ezért alappal nem hivatkozhat a jogszerű földhasználata igazolására. Az elsőfokú bíróság helyesen állapította meg, hogy a jogszerű földhasználat igazolására az FM rendelet 21. § (3) bekezdése alapján kizárólag olyan okirat alkalmas, amely a megkötése időpontjában hatályos jogszabályok alapján érvényes földhasználati jogcímnek minősül. Ehhez azonban az is szükséges, hogy a földhasználati szerződés valóban jogosulttá tegye a felperest a föld tényleges használatára. Kifejtette, hogy a jogszerű földhasználattal nem igazolt területek után a felperes nem jogosult támogatásra. Az elsőfokú ítélet mind a megállapított tényállást, mind a levont jogi következtetést tekintve megalapozott és jogszerű.

A Kúria döntése és jogi indokai

[20]	A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint nem alapos.

[21]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a helyesen megállapított tényállásból a perbeli jogkérdések tekintetében helytálló következtetésre jutott, indokaival a felülvizsgálati bíróság egyetért, ezért azt nem ismétli meg. A felülvizsgálati kérelemben foglaltakra hivatkozással az alábbiakat emeli ki. 

[22]	A Kúria mindenekelőtt a felperes eljárásjogi kifogásait vizsgálta, e körben azt a felülvizsgálati kérelemben tett nyilatkozatot, mely szerint „fenntartja" a 2018 novemberében benyújtott (annak keltezése szerint 2018. november 27-i) beadványában foglaltakat, kéri annak a felülvizsgálati eljárásban történő figyelembevételét. 

[23]	A közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 115. § (1) bekezdése értelmében a felülvizsgálati kérelmet jogszabálysértésre hivatkozással lehet előterjeszteni. Míg az elsőfokú bírósági felülvizsgálat tárgya az alperesi határozat, addig a Kúria előtti rendkívüli perorvoslat a jogerős ítélet felülvizsgálatáról szól. Nem elegendő tehát pontosan megjelölt jogszabálysértés nélkül pusztán utalni arra, hogy a felperes fenntartja a per során tett valamely nyilatkozatát, e nyilatkozat ugyanis az alperesi határozat jogszabálysértő voltát hivatott alátámasztani, a jelen eljárás pedig a már kifejtettek szerint a jogerős ítélet felülvizsgálatára irányul.

[24]	A Kúria megállapította, hogy a felperes sem a keresetlevelében, sem az első tárgyaláson nem hivatkozott arra, hogy a Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság használatában lévő területek nem egyeznek meg a támogatási kérelemmel érintett területekkel. E hivatkozása, és az ezzel kapcsolatos tényállításai elsőként az első tárgyalást követően előterjesztett, 2018. november 27-i keltezésű beadványában jelentek meg. Mindezek alapján a Kúria megállapította, hogy ezen állítások tekintetében a Kp. 43. § (1) bekezdésében foglaltakra figyelemmel az elsőfokú bíróságnak a felperest az állításainak bizonyításra, illetve az alperest az e tényállításokat cáfoló nyilatkozatának megtételére nem kellett felhívnia, azt - a tiltott keresetváltoztatás miatt - nem is vizsgálhatta.

[25]	Az ügy érdemét érintően a Kúria rögzíti, hogy az FM rendelet 21. § (3) bekezdése szerint az MVH eljárási törvény 44. § (7) bekezdésében felsorolt (a perbeli esetben a c) ponton alapuló), jogszerű földhasználat igazolásaként elfogadható okiratok közül - amennyiben a jogszerű földhasználat igazolása földhasználati szerződéssel történik - az MVH kizárólag azt fogadja el, amely a megkötése időpontjában hatályos jogszabályok alapján érvényes földhasználati jogcímnek minősül. A felperes álláspontjával ellentétben e jogszabályhely értelmében a jogszerű földhasználat igazolására nem elegendő egy megkötött haszonbérleti szerződés pusztán azon az alapon, mert a hatályos jogszabályok alapján (Földforgalmi törvény) a haszonbérlet egy létező („érvényes") jogcím. A haszonbérleti szerződés jóváhagyását a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Kunszentmiklósi Járási Hivatala - a felperes által nem vitatottan - megtagadta. A 2015. július 13. napján kelt 570346/2/2015. számú, a felperes által keresettel nem támadott határozat szerint a perbeli szerződés a Földforgalmi törvény 51. § (1) bekezdés a) pontja szerint semmisnek minősül. A Kúria megítélése szerint az elsőfokú bíróság szükségtelenül bocsátkozott a Ptk. rendelkezései alapján a 2016. évi bérleti díjat nem tartalmazó haszonbérleti szerződés létrejöttének/létre nem jöttének elemzésébe. A perbeli esetben ugyanis csak annak volt jogi jelentősége, hogy a Földforgalmi törvény 51. §-a szerinti érvényességi és hatályosulási feltételek vizsgálata arra az eredményre vezetett, hogy a haszonbérleti szerződés semmis, ekként a benyújtott okirat a megkötésének időpontjában hatályos jogszabályok szerinti érvényes földhasználati jogcímnek nem minősülhet. A haszonbérletre a Földforgalmi törvény mellett (és nem helyett) kell a Ptk. szabályait is alkalmazni [lásd Földforgalmi törvény 38. § (2) bekezdése]. Megjegyzi a Kúria, hogy a felperes nem vitatta, hogy a Ptk. 6:118. §-a alapján - a hatósági jóváhagyás megtagadása okán - a szerződés nem vált hatályossá. A hatálytalan szerződés a felek által célzott joghatásokat nem képes kiváltani, ezért a Ptk. 6:119. § (1) bekezdése értelmében a szerződés teljesítése nem is követelhető. Mindezek alapján az elsőfokú bíróság a hatálytalan szerződésből (és nem a 2016. évi bérleti díj hiányából) helytállóan jutott arra a megállapításra, hogy a szerződésben foglaltak kikényszeríthetőségének hiányában a felperes nem tarthat (jogi) igényt a föld használatára és a bérbeadó sem követelheti a felperestől a haszonbért.

[26]	A Kúria rögzíti, hogy már több döntésében is állást foglalt arról [így pl. Kfv.IV.35.069/2014/4. számon], hogy a támogatásra való jogosultság hitelt érdemlő igazolásának elvárása a támogatás jogszerűségének alapvető feltétele, e jogszerűség ellenőrzéséhez, a nem alanyi jogon járó támogatásokkal való esetleges visszaélések kiszűréséhez nélkülözhetetlen. Ekként e szabályozás éppen a támogatások átlátható, célhoz kötött felhasználását szolgálja. A szóban forgó ügyben a felperes jogszerű földhasználatát illetően kétség (MVH eljárási törvény 44. § (4) bekezdés) merült fel, mivel a támogatással érintett, fent megjelölt területek tulajdonosa a Kft., a földhasználati lapok alapján a haszonbérlője pedig a Kiskunsági Nemzeti Parki Igazgatóság. Erre tekintettel az eljárt hatóságok alappal hívták fel a felperest a jogszerű földhasználat igazolására azon területek vonatkozásában, amelyekre a felperes által benyújtott és a TakarNet rendszerből lekérdezett adatok alapján e - tényleges használaton túli - jogszabályi feltétel nem volt igazolt. A felperes csak hivatkozott arra, hogy a vizsgálattal nem érintett területek tekintetében az eljárt hatóságok a jogszerű földhasználatot a perbeli haszonbérleti szerződés alapján állapították meg. Mivel a vizsgálat e fennmaradó területeket nem érintette, másképpen megfogalmazva ezen területek használata tekintetében a benyújtott és lekérdezett adatok alapján kétség nem merült fel, ezért erre vonatkozó megállapítás nincs is a határozatban. Ebből következően a felperes azon állítása, mely szerint a fennmaradó területek tekintetében az alperes, illetve az elsőfokú hatóság a haszonbérleti szerződés alapján állapította meg a jogszerű földhasználatát, tény- és iratellenes. 

[27]	A fentiek alapján a Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályokat nem sérti, ezért azt a Kp. 121. § (2) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 

	A döntés elvi tartalma

[28]	A föld használatának átengedéséről szóló szerződés jóváhagyásának megtagadása miatt a szerződés nem válik hatályossá, ekként annak teljesítése nem követelhető. A hatálytalan és így nem kikényszeríthető szerződés a megkötésének időpontjában hatályos jogszabályok szerinti érvényes földhasználati jogcímnek nem minősülhet. 

Záró rész

[29]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Kp. 115. § (2) bekezdése alapján alkalmazandó Kp. 114. § (1) bekezdése szerint tárgyaláson kívül bírálta el.

[30]	Az alperes a felülvizsgálati eljárásban a perköltség felszámítására vonatkozó okiratot nem csatolt, költségjegyzéket nem terjesztett elő, ezért a Kúria a Kp. 35. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Pp.) 82. § (3) bekezdése alapján a felülvizsgálati eljárási költség viseléséről való döntéshozatalt mellőzte.

[31]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt, az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdésében meghatározott mértékű felülvizsgálati eljárási illeték viselésére a pervesztes felperes köteles.

[32]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a Kp. 116. § d) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. június 4.

Dr. Balogh Zsolt s. k. a tanács elnöke, Dr. Varga Eszter s. k. előadó bíró, Dr. Horváth Tamás s. k. bíró