A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV. 35.106/2018 5.

A tanács tagjai: Dr. Patyi András a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola előadó bíró,
	                  Dr. Horváth Tamás bíró
	
A felperes:    felperes neve
                    
A felperes képviselője: Dr. Turi Attila ügyvéd
		 
Az alperes: alperes neve

Az alperes képviselője: Hajdú Ügyvédi Iroda (ügyintéző dr. Hajdú Zoltán ügyvéd)
                                        	
A per tárgya: fiatal mezőgazdasági termelők támogatása
	
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság  				                      5.K.27.117/2017/19. számú ítélete

Rendelkező rész
 
A Kúria 

- 	a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.27.117/2017/19. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és az alperes JHÁT-JF/254/1(2017). számú határozatát - az elsőfokú hatóság határozatára kiterjedően- hatályon kívül helyezi;

- 	kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 30 000 (harmincezer) forint elsőfokú és 50 000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A feljegyzett 30 000 (harmincezer) forint elsőfokú és a 70 000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s
	A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes 2009. október 30-án az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) a fiatal mezőgazdasági termelők indulásához a 2009. évben nyújtandó támogatások részletes feltételeiről szóló 113/2009. (VIII. 29) FVM rendelet (a továbbiakban: Jogcímrendelet) alapján támogatás iránti kérelmet nyújtott be a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatalhoz. A kérelemben vállalta, hogy új gazdaságot hoz létre, a mezőgazdasági üzemet személyesen fogja vezetni és a támogatási összeg 90%-ára vonatkozó kifizetési kérelem benyújtásának időpontjától a működtetési időszak végéig (2015. december 31.) egyéni vállalkozóként mezőgazdasági tevékenységet folytat.

[2]	Az elsőfokú hatóság a támogatási kérelem alapján a felperes részére 40.000 eurónak megfelelő összegű támogatást állapított meg az 1120308278. számú határozatában. A támogatás 90%-ának kifizetése iránt benyújtott kérelemnek az elsőfokú hatóság helyt adott és 9.735.120 forint támogatást folyósított. A felperes a jóváhagyott támogatási összeg 10%-os mértékére vonatkozóan 2012. március 8-án terjesztett elő kifizetési kérelmet, mely alapján az elsőfokú hatóság a 2012. július 18-án kelt 1525972607 számú határozatában 1.258.320 Ft támogatási összeg kifizetését rendelte el.

[3]	Az elsőfokú hatóság 2016-ban a felperes pályázatának ellenőrzése során megállapította, hogy a felperes 2015. december 29. napjával megszüntette egyéni vállalkozói jogviszonyát, mellyel megsértette a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdés b) pontjában foglaltakat. Az ellenőrzés eredményeként 2016. november 16-án meghozott 1817598098. számú határozatában megállapította, hogy az 1120308278 számú határozatban foglalt jogosultságok a határozat jogerőre emelkedésével megszűnnek, és a hatóság kötelezte a felperest a jogosulatlanul igénybe vett 10.993.440 Ft támogatás visszafizetésére.

[4]	A felperes fellebbezése alapján eljárt alperes a 2017. február 1. napján kelt JHÁT-JF/254/1(2017). számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. A határozat indokolása szerint a felperes megszegte a támogatás működtetési időszakára vállalt kötelezettségét, amikor a beruházás működtetési időszakának végéig nem folytatta egyéni vállalkozói tevékenységét. A kötelezettség megszegése miatt a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése és a mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló 2007. évi XVII. törvény (a továbbiakban: Eljárási törvény) 69. § (1) bekezdés e) pontja szerint az igénybe vett támogatás jogosulatlanul felvett támogatásnak minősül, ezért a felperes köteles a támogatás visszafizetésére. Az alperesi határozat rögzítette továbbá, hogy a vonatkozó közösségi és nemzeti jogszabályok alapján méltányosság gyakorlására az eljárásban nincs lehetősége az alperesnek, ezért nem lehetséges a felperes fellebbezésének helyt adni.

	A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[5]	A felperes keresetében kérte az alperesi határozat elsőfokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését, és szükség esetén az elsőfokú hatóság új eljárásra kötelezését. A felperes előadta, hogy a működtetési időszak végét megelőző 2 nappal korábban került sor az egyéni vállalkozói státuszának megszüntetésére, amikor a Jogcímrendelet 1. §-ában rögzített cél már megvalósult, ezért a teljes támogatási összeg visszafizetésének előírása méltánytalan. E körben hivatkozott a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 1. § (1) és (2) bekezdései megsértésére, továbbá a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdés téves alkalmazására. Álláspontja szerint e jogszabályhely által rögzített három feltétel együttes fennállása esetén van helye a támogatás egészének visszakövetelésére.

[6]	A felperes a méltányosságra vonatkozó kereseti kérelmét az első tárgyaláson pontosította, kiemelve azt, hogy az alperesnek a Ket. alapján lehetősége van méltányosság gyakorlására mivel az Eljárási törvény az 56/C. § (6) bekezdésében csakis a részletfizetés engedélyezése és a fizetési halasztás vonatkozásában említi a méltányosság és mérlegelési jogkör kizárását. Hivatkozott továbbá a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Szervezeti és Működési Szabályzatának kiadásáról szóló 13/2015. FM utasítás 43. § (2) bekezdés f) pontjára, mely a méltányossági kérelmek elbírálását is a hivatal feladataként említi. Mindezek alapján a visszafizetési kötelezettséget 100.000 Ft-ban kérte megállapítani.

	Az elsőfokú ítélet

[7]	A Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság az 5.K.27.117/2017/19. számú ítéletében a felperes keresetét elutasította.

[8]	Az ítélet indokolásában rögzítette, hogy a felek között nem volt vitatott, hogy a felperes megszegte a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdés b) pontjában foglalt kötelezettségét, mert a támogatott mezőgazdasági üzemet egyéni vállalkozóként a működtetési időszak végéig nem üzemeltette. A bíróság nem fogadta el azt a felperesi érvelést, hogy a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése együttes feltételeket rögzít. A bíróság álláspontja szerint a jogszabályhely helyes értelmezése szerint a jogalkotó több kötelezettségszegéshez társítja ugyanazt a jogkövetkezményt, melynek során az igénybe vett támogatást minősíti jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak. A jogszabály nem ad lehetőséget arra, hogy az alperes méltányosságból az előírtnál enyhébb szankciót alkalmazzon.

[9]	A bíróság osztotta az alperes azon álláspontját, hogy sem a Jogcímrendelet, sem az Eljárási törvény nem ad felhatalmazást méltányossági vagy mérlegelési jogkör gyakorlására. Az Eljárási törvény 12. § (1) bekezdése előírja a Ket. alkalmazását, melynek egyik alapelve a hatósági eljárás során a méltányosság és mérlegelési jogkör alkalmazása. A Ket. 1. § (1) bekezdése alapján csak akkor van lehetőség méltányosság gyakorlására, ha annak szempontjait a jogalkotó kidolgozta és arra felhatalmazást adott. A bíróság megállapítása szerint ilyen jogkör sem a Jogcímrendeletben, sem az Eljárási törvényben nincs, ezért az alperes a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdésében írt jogkövetkezmény alkalmazásától méltányossági alapon nem térhetett el, a mérséklés lehetőségéről a jogalkotó nem rendelkezett.

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[10]	A jogerős ítélettel szemben a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. Felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen a jogerős ítélet megváltoztatását és kereseti kérelmének helyt adó döntés meghozatalát kérte. Másodlagos kérelme a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésére irányult azzal, hogy a Kúria utasítsa az elsőfokú bíróságot új eljárás lefolytatására, valamint új határozat hozatalára.

[11]	Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság ítélete sérti a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 221. § (1) bekezdését, mert annak indokolása nem tartalmazza a bizonyítékok mérlegelése során irányadó körülményeket, illetve azon okokat, amelyek miatt a bíróság valamely tényt nem talált bizonyítottnak, vagy amelyek miatt egy bizonyítást mellőzött. A bíróság továbbá a bizonyítékokat nem a maguk összességében értékelte, ezzel megsértette a régi Pp. 206. § (1) bekezdését.

[12]	A felperes elismerte, hogy két nappal a működtetési időszak vége előtt egyéni vállalkozói igazolványát leadta, tekintettel arra, hogy egy kedvezőbb adózási módot kívánt választani, 2016. január 1. napjától őstermelőként kívánta tovább folytatni tevékenységét. Mindezt az okmányirodában kapott tájékoztatás alapján annak tudatában tette, hogy "a vállalkozói igazolvány megszüntetése 2016 januárjára tevődik át, figyelemmel az év végi feladatok feltorlódására".

[13]	A felperes érvelése szerint a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése szerinti jogkövetkezmény alkalmazhatóságának konjunktív feltételei esetében nem álltak fenn. Az elsőfokú bíróság a jogszabályhely nyelvtani értelmezése során tévesen vonta le azt a következtetést, hogy a jogszabály vagylagos feltételeket rögzít. E körben hivatkozott a Jogcímrendelet 9. § (3) bekezdés b) pontjában és a 4. § (4) bekezdés f) pontjában foglalt rendelkezésekre. A bírói jogértelmezés esetén előállhatna az a helyzet, hogy amennyiben egy ügyfél nem éri el a 4 EUME üzemméretet az utolsó kifizetés napjáig, akkor 100%-ban köteles visszafizetni a támogatás összegét a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdésében foglalt bármely feltétel bekövetkezése esetén. Ezzel értelmét veszítené a Jogcímrendelet 9. § (3) bekezdés b) pontja, mely szerint, ha a támogatási határozat jogerőre emelkedését követő negyedik évben a vállalt 4 EUME üzemmérettől csak 20%-ban marad el a teljesítés, a visszafizetési kötelezettség is ilyen mértékben áll fenn.

[14]	A felperes előadta, hogy a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése a visszafizetés mértékét nem jelöli meg, melyből álláspontja szerint az következik, hogy az alperesnek a 9. § további bekezdéseiben részletezett rész-visszafizetési lehetőségeken túl kötelezettsége lett volna a méltányossági és mérlegelési jogkörét alapul véve döntést hozni. Nem értett egyet az ítélet azon indokolásával, mely szerint a jogszabály nem jelölt meg százalékos mértéket, ezért azt 100%-nak kell értelmezni.

[15]	A mérlegelés és méltányosság alkalmazásához kapcsolódóan a felperes előadta, hogy a nyújtott támogatás célját elérte, hiszen minden ellenőrzés során a támogatás feltételeinek megfelelt. Álláspontja szerint nem lehetett a jogalkotó akarata, hogy a két nappal korábban leadott egyéni vállalkozói igazolvány miatt kerüljön olyan helyzetbe a támogatásra jogosult, ami a teljes támogatási összeg visszafizetését vonja maga után.

[16]	A felperes kifejtette, hogy semmi nem zárta ki, hogy alperes a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 1. § (1) bekezdése alapján mérlegelési, méltányossági jogkörben hozza meg döntését, figyelemmel arra, hogy a Jogcímrendelet ennek alkalmazását nem zárja ki, illetve az Eljárási törvény 56/C. § (6) bekezdésében bizonyos esetekben - a fizetési halasztás és részletfizetés engedélyezésére vonatkozóan - tiltja meg ennek alkalmazását. Ha jogszabály nem ad egyértelmű felvilágosítást az adott rendelkezés tartalma felől, a jogalkalmazó feladata, hogy értelmezési műveletek révén következtessen a jogalkotó akaratára. A felperes kiemelte, hogy a Szervezeti és Működési Szabályzat kiadásáról szóló jogszabály a méltányossági kérelmek elbírálását is az alperes feladataként jelöli meg.

[17]	Felperes hivatkozása szerint a közösségi jogszabályok előírják a mérlegelés és méltányosság alkalmazását, melynek a belső jogban is érvényesülnie kell. A Tanács 1698/2005/EK rendelet 45. preambulum bekezdése és 51. cikke egy mérlegelés melletti szankciórendszer kidolgozását írja elő. A mérlegelés szempontjaként írja elő a követelmények be nem tartásának súlyosságát, mértékét, tartósságát. A mérlegelés, a méltányosság alkalmazásának kötelezettsége jelenik meg a Bizottság 1975/2006/EK rendelete 18. cikkében is, melyben megfogalmazott mérlegelési szempontok mentén megállapítható, hogy az elkövetett jogsértés nem volt szándékos és folytatólagosan elkövetett cselekedet, a két nappal korábban leadott egyéni vállalkozói igazolvány a teljes beruházásra nem volt hatással, hiányt nem okozott a költségvetésben.

[18]	A fiatal mezőgazdasági termelők elindítására nyújtott támogatás esetén a Bizottság 1974/2006/EK rendelet 13. cikke ugyancsak előírja, hogy "a tagállamok az üzleti terv végrehajtása körülményének figyelembevételével határozzák meg a már megkapott támogatási szavazat visszatérítésre vonatkozó feltételeket, ha a mezőgazdasági termelő az értékelés időpontjában nem felel meg az üzleti tervben leírtaknak".
	A Kúria döntése és jogi indokai
[19]	A felülvizsgálati kérelem megalapozott.

[20]	A Kúria a rendkívüli jogorvoslati eljárásban a régi Pp. 275. § (1) bekezdésére figyelemmel a jogerős ítéletet a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálta felül.

1.
[21]	A felülvizsgálati kérelem a kötelezettségszegések miatti jogkövetkezmények vizsgálatát érintően elsőként a Jogcímrendelet 9.§ (1) bekezdésének téves alkalmazására hivatkozott, mely kérdés már több ügyben is felmerült, ezért a Kúria szükségesnek látta elvégezni - jelen ügy tényállásától függetlenül - a vitatott jogszabályi rendelkezés értelmezését.

[22]	A felperes felülvizsgálati kérelmében kifejtett álláspontja szerint az igénybe vett támogatás csak akkor minősül jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak, ha annak valamennyi feltétele (kötelezettségszegés) egyidejűleg megvalósul, ezért az elsőfokú bíróság jogsértően állapította meg, hogy a jogszabályhely vagylagosan, több kötelezettségszegéshez társítja ugyanazt a jogkövetkezményt.

[23]	A Kúria elöljáróban hangsúlyozza, hogy minden jogértelmezés az értelmezendő jogi norma jelentésének pontos feltárására irányul, mivel a jogalkotó szándéka és a normaszövege között komoly eltérés is lehet. Az objektív jogalkotói akarat megismeréséhez különböző értelmezési módszerek alkalmazása vezethet. A nyelvtani értelmezés a jogszabályok tartalmának a magyar nyelv szabályai szerinti feltárása, mely nem minden esetben áll összhangban azzal a célkitűzéssel, melynek elérése érdekében az adott jogi normát megalkották. A teleologikus értelmezési módszer segít annak megállapításában, hogy a jogalkotó hogyan szándékozott érteni az általa használt szavakat, azokat milyen szövegkörnyezetbe beágyazva választotta meg. A Kúria ezen módszerek alkalmazásával vizsgálta az alábbi rendelkezés valós értelmét.

[24]	A Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése szerint: "Amennyiben az ügyfél nem teljesíti a 4. § (4) bekezdés b) és c) pontjában foglaltakat, valamint gazdaságának üzemmérete az utolsó kifizetést követően nem éri el a 4 EUME méretet, abban az esetben az igénybe vett támogatás jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősül."

[25]	E fenti jogszabályhely nyelvtani értelmezése alapján az állapítható meg, hogy a jogalkotó által használt "és", "valamint" kötőszavak a jogszabály szövegében látszólag konjunktív feltételekre utalnak. Mindez azt jelentené, hogy az igénybe vett támogatás csak abban az esetben minősül jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak, amennyiben mindhárom kötelezettségszegés egyidejűleg áll fenn.

[26]	Az intézkedés egyik célja a Jogcímrendelet 1. §-a alapján "a fiatal mezőgazdasági termelők gazdaságalapításának előmozdítása és a mezőgazdasági tevékenység hosszú távú fenntartása". E cél elérése érdekében a termelő a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdés b) c) és f) pontjában írtak szerint köteles "[a] mezőgazdasági üzemet személyesen vezetni, a támogatási összeg 90%-ára vonatkozó kifizetési kérelem benyújtásának időpontjától a működtetési időszak végéig a mezőgazdasági tevékenységet főtevékenységként, egyéni vállalkozóként folytatni (b); a működtetési időszak során a gazdaság működésével kapcsolatos bizonylatokat megőrizni."(c) és ha az üzem mérete a támogatási kérelem benyújtásakor nem éri el a 4 EUME-t, akkor az üzemének méretét a működtetési időszak 4. évének végére legalább 4 EUME-re, illetve az üzleti tervben vállalt méretre kell növelni, és azt fenntartani a működtetési időszak végéig."(f)

[27]	A 9. § (1) bekezdésében felsorolt kötelezettségszegések lényegében egymástól függetlenül is megvalósulhatnak és egyenként is olyan súlyúak, amelyek vagy a támogatás céljának meghiúsulását eredményezik, vagy iratok hiányában lehetetlenné teszik a mezőgazdasági üzem megvalósításának ellenőrzését. Erre figyelemmel nem lenne összeegyeztethető a jogalkotó akaratával a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdésének olyan értelmezése, hogy ezen kötelezettségek szankcionálására csak egyidejű megsértésük esetén kerülhet sor.

[28]	A felperesi értelmezés a Jogcímrendelet 9. §-ának tartalmi felépítéséből sem következik. Ez a § rögzíti a jogszabály 4. § és 7. §-ában megállapított egyes kötelezettségek megszegésének következményeit. A jogszabály (1) és (9) bekezdése tartalmazza azokat a kötelezettségszegéseket, amelyek azzal a következménnyel járnak, hogy a támogatás jogosultja által igénybe vett támogatás jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősül. A (3) bekezdés b)- c) pontja és a (7) bekezdés a) pontja tartalmazza a vállalt üzemméret teljesítésével összefüggő kötelezettségszegések jogkövetkezményeit, a (3) bekezdés d) pontja a termelői csoporthoz tartozás kötelezettség sérelmével kapcsolatos visszafizetési kötelezettséget rögzíti, míg a (3a) és (3b) bekezdések az utóbb említett jogkövetkezmény alóli mentesítés feltételeit szabályozza. A (4) bekezdés b) pontja az árbevétel vonatkozásában vállalt kötelezettség megsértése esetén alkalmazandó jogkövetkezményt írja elő.

[29]	A teleológikus értelmezés alapján tehát helytálló a jogerős ítélet megállapítása, mely szerint a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdés b) pontjában nevesített működtetési kötelezettség megsértése esetén az igénybe vett támogatás a (9) bekezdés (1) bekezdése értelmében jogosulatlannak minősül.

[30]	A rendelet alkalmazásában a 2. § 6. pontja alapján működtetési időszak a támogatási kérelmet jóváhagyó határozat jogerőre emelkedését követő évtől számított ötödik naptári év végéig terjedő időszak. Jelen ügyben a felperes 2015. december 31. napjáig volt köteles gazdaságát működtetni, főtevékenységként mezőgazdasági tevékenységet végezni.

[31]	Tény, hogy a felperes egyéni vállalkozói jogviszonyát a működtetési időszak lejártát megelőző időpontban, 2015. december 29-én megszüntette, melynek következtében formálisan nem tartotta be a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdés b) pontjában előírt kötelezettségét. 

[32]	A Kúriának a továbbiakban abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy ennek okán alkalmazható-e a felperes ügyében a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése szerinti jogkövetkezmény, megvalósult-e olyan súlyú kötelezettségszegés, amely a legsúlyosabb jogkövetkezmény alkalmazását indokolja.

2.
[33]	A felülvizsgálati kérelem hivatkozása alapján a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése a visszafizetés mértékét nem jelöli meg, amelyből a felperes álláspontja szerint az következik, hogy az alperesnek kötelezettsége lett volna a méltányosság és mérlegelési jogkör belül eljárva, a szabálytalanság mértékével arányban álló jogkövetkezmény alkalmazásával meghozni döntését.

[34]	A Kúria a fenti kérdés megválaszolása során egyetértett a jogerős ítélet azon megállapításával, hogy a Ket. 1. § (1) bekezdése alapján a hatóság méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel köteles gyakorolni. A hazai szabályozásban sem a Jogcímrendelet, sem az Eljárási törvény nem ad felhatalmazást az alperesnek intézkedésben való jogosulatlan részvétel megállapítása esetén mérlegelési vagy méltányossági jogkörben való eljárásra. Az Eljárási törvény 56/C. §  (6) bekezdése kifejezetten előírja, hogy "mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatási szerv előtti eljárásban nincs lehetőség az ügyféllel szemben fennálló követelés (intézkedés nem a jogosulatlan részvétel, kamat, késedelmi pótlék) elengedésére, mérséklésére" az 1000 Ft-ot el nem érő követelések kivételével. Figyelemmel arra, hogy az Eljárási törvény e vonatkozásban a Ket.-ben foglalt általános szabályoktól eltérő, speciális rendelkezést tartalmaz, téves az a felperesi érvelés, hogy a hazai jog nem ad egyértelmű szabályozást erre az esetre. Az eljárási törvény 56/C. § (6) bekezdésének tiltó rendelkezése egyértelműen kizárja a hazai jogban az alperes eljárásában a jogszabály által előírt mértékű visszafizetési kötelezettség mérséklését, elengedését méltányossági alapon.
 
3.
[35]	A felülvizsgálati kérelem szerint az elsőfokú bíróság jogsértően járt el, amikor nem vizsgálta meg, hogy az uniós jogszabályok alapján fennálltak a hatósági eljárásban a méltányossági, mérlegelési jogkörben való döntéshozatal jogszabályai feltételei. Figyelmen kívül hagyta, hogy a vállalkozói igazolvány leadása két nappal a működtetési időszak lejárta előtt a költségvetésben hiányt nem okozott, a szabálytalanság ellenére a nyújtott támogatás célját elérte, ezért a teljes támogatási összeg visszafizetésére kötelezés a közvetlenül alkalmazandó EK-rendeletek alapján jogsértő.

[36]	A Kúria a fenti kérdés kapcsán vizsgálta, hogy a hazai jog szerint megvalósult kötelezettségsértés az uniós jog szabályozása alapján hogyan minősíthető.

[37]	A Jogcímrendelet 11. §-a egyértelműen rögzíti, hogy a Jogcímrendelet az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1698/2005/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1698/2005/EK rendelet) 22. cikkének végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapítja meg. A Kúria ezért a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott uniós rendeletek közül a továbbiakban elsősorban az 1698/2005/EK rendelet és a Jogcímrendelet releváns rendelkezéseinek viszonyát vizsgálta.

[38]	Az 1698/2005/EK rendelet 22. cikke értelmében fiatal mezőgazdasági termelők elindításához nyújtott támogatás azon személyeknek nyújtható, akik:
a) 40 évesnél fiatalabbak, és első alkalommal kezdenek gazdálkodni, mezőgazdasági üzem vezetőjeként;
b) rendelkeznek a megfelelő szakképzettséggel és szakmai alkalmassággal;
c) a gazdálkodási tevékenységük fejlesztésére vonatkozó üzleti tervet nyújtanak be.

[39]	Megállapítható tehát, hogy a fenti uniós jogi rendelkezés a támogatás nyújtásának feltételeként nem tartalmazza a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdésének b) pontja által előírt feltételt, amely szerint a támogatásra jogosult ügyfél köteles „a mezőgazdasági üzemet személyesen vezetni, a támogatási összeg 90%-ára vonatkozó kifizetési kérelem benyújtásának időpontjától a működtetési időszak végéig a mezőgazdasági tevékenységet főtevékenységként, egyéni vállalkozóként folytatni”. Ezen kritériumok közül egyedül a mezőgazdasági üzem vezetőjeként való tevékenységellátást írja elő az 1698/2005/EK rendelet 22. cikke.

[40]	Mindezek fényében a Kúria szükségesnek tartotta megvizsgálni, hogy a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdésének b) pontjában foglalt, de az 1698/2005/EK rendelet által nem előírt feltétel minimális sérelme - két nappal a működtetési időszak vége előtt egyéni vállalkozói státusz megszüntetése - feljogosítja-e a jogalkalmazó tagállami hatóságot arra, hogy a teljes támogatási összeg visszafizetését előírja, miközben a támogatási cél egyébként megvalósult.

[41]	A rendelet mint másodlagos uniós jogforrási forma az Európai Unió működéséről szóló Szerződés 288. cikk (2) bekezdése értelmében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. A „közvetlen alkalmazás” ebben az értelemben azt jelenti, hogy a rendelet rendelkezéseinek alkalmazását a tagállami jog előírásai semmilyen módon nem befolyásolhatják (az Európai Unió Bíróságának [a továbbiakban: EUB] C-34/73 Variola ügyben hozott ítélete). Az EUB állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést - mint amilyen jelen esetben az 1698/2005/EK rendelet 22. cikke - főszabály szerint az egész Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni (lásd többek között a C-424/10. és C-425/10. sz. Ziolkowski egyesített ügyekben hozott ítélet 32. pontját, valamint a C-592/11. sz. Anssi Ketelä ügyben hozott ítélet 34. pontját). Az uniós jogforrások rendszerében betöltött szerepükből és jellegükből (közvetlen alkalmazandó természetükből) fakadóan az uniós rendeletek előírásainak közvetlen hatályuk van a nemzeti jogrendszerekben, anélkül hogy a nemzeti hatóságok végrehajtási intézkedéseket fogadnának el (lásd a C-316/10. sz. Danske Svineproducenter ügyben hozott ítélet 39. és 40. pontjait, valamint a C-592/11. sz. Anssi Ketelä ügyben hozott ítélet 35. pontját). Ennek ellenére szükséges lehet - leginkább részletszabályokat meghatározó - végrehajtási célú intézkedések elfogadása a tagállamok által, ugyanakkor e tagállami intézkedések nem akadályozhatják a rendeletek közvetlen alkalmazását, nem rejthetik el a rendeletek közösségi jellegét, hanem az uniós rendelet rendelkezéseinek keretei között maradva pusztán pontosítják a rendelet által biztosított mérlegelési jogkör gyakorlását (lásd a C-316/10. sz. Danske Svineproducenter ügyben hozott ítélet 41. pontját és a C-592/11. sz. Anssi Ketelä ügyben hozott ítélet 36. pontját).

[42]	Az 1698/2005/EK rendelet (11), (13), (14) és (16) preambulumbekezdéséből, valamint az 1. cikk (2) bekezdéséből, a 4. cikk (1) bekezdéséből és a 20. cikk a) pontjából kitűnik, hogy a rendelet célja a jelen ügy tárgyát is képező támogatási forma révén a fiatal mezőgazdasági termelők kezdeti letelepedésének megkönnyítésére, majd azt követően a mezőgazdasági üzem szerkezeti kiigazítására irányul az emberi erőforrás javítása és a mezőgazdasági és erdészeti ágazat versenyképességének javítása, valamint a vidéki területek fenntartható fejlődésének biztosítása érdekében. Mindezen célokat figyelembe véve az EUB a hasonló jogi kérdéseket felvető Anssi Ketelä ügyben már megállapította, hogy az 1698/2005/EK rendelet 22. cikke (1) bekezdésének a) pontja, amely „olyan személyek[re utal] […], akik […] első alkalommal kezdenek gazdálkodni, mezőgazdasági üzem vezetőjeként”, nem feltételez ilyen gazdaságra jellemző, jogi - társasági vagy nem társasági - formát (lásd C-592/11. sz. Anssi Ketelä ügyben hozott ítélet 42. pontját, valamint analógiaként a C-162/91. sz. Tenuta il Bosco ügyben hozott ítélet 12. pontját, ahol az EUB egy másik mezőgazdasági támogatási forma tekintetében hasonlóképpen értelmezte a tagállami jog jogi formára vonatkozó, a releváns uniós rendelet előírásaihoz képest szigorító szabályokat).

[43]	A Kúria korábban, Kfv.IV.35.060/2018/9. számú ítéletében szintén vizsgálta az 1698/2005/EK rendelet 22. cikke (1) bekezdésének a) pontjában, valamint a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdésének b) pontjában foglalt rendelkezések viszonyát. A Kúria e döntésében megállapította, hogy a Jogcímrendelet 4. § (4) bekezdésének b) pontja által megkívánt egyéni vállalkozói minőség megszakítása nem vonhatja maga után a kifizetett támogatási összeg jogosulatlannak minősítését. A mezőgazdasági tevékenység fő tevékenységként történő végzése mellett az egyéni vállalkozói folyamatos fennálltának előírása - az ügy összes körülményét mérlegelve - jelen esetben szűkíti az 1698/2005/EK rendelet alkalmazhatóságát, végrehajtását, úgy, hogy az 1698/2005/EK rendelet szerinti cél elérését szükségtelenül korlátozza.

[44]	A Kúria megállapította továbbá, hogy a tagállami jogszabályban előírt feltétel ilyen mértékű megsértése miatti teljes támogatás-visszavonás szankcióként való alkalmazása - miközben a támogatási cél egyébként megvalósult - nincs összhangban az 1698/2005/EK rendelet felülvizsgálati kérelemben is hivatkozott 51. cikkének (4) bekezdésével sem, amely szerint a csökkentésekre és a kizárásokra vonatkozó részletes szabályok meghatározása során figyelembe kell venni a követelmények be nem tartásának súlyosságát, mértékét, tartósságát és ismétlődését.

[45]	A Kúria mindezek alapján a felülvizsgálati kérelmet megalapozottnak találta és a Pp. 275. § az elsőfokú bíróság jogsértő ítéletét a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és a keresetnek megfelelően a másodfokú közigazgatási határozatot az elsőfokú határozatra kiterjedően hatályon kívül helyezte annak megállapításával, hogy a felperessel szemben nincs helye a Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése szerinti jogkövetkezmény alkalmazásának.

Az döntés elvi tartalma
[46]	A Jogcímrendelet 9. § (1) bekezdése alapján az igénybe vett támogatás jogosulatlannak minősül, ha a támogatott az ott felsorolt kötelezettségek bármelyikét megszegi.
[47]	A mezőgazdasági tevékenység fő tevékenységként történő végzése mellett az egyéni vállalkozói folyamatos fennálltának előírása - az ügy összes körülményét mérlegelve - szűkítheti az 1698/2005/EK rendelet alkalmazhatóságát, végrehajtását, úgy, hogy az 1698/2005/EK rendelet szerinti cél elérését szükségtelenül korlátozza.
Záró rész
[48]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a régi Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

[49]	A felperesnél az elsőfokú és a felülvizsgálati eljárásban felmerült perköltség viselésére a pervesztesnek minősülő alperes köteles a régi Pp. 270. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó 75. § (2) bekezdése és a 78. § (1) bekezdése alapján.

[50]	Mivel az alperest az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 5. §-a értelmében teljes személyes illetékmentesség illeti meg, ezért az elsőfokú eljárás Itv. 43. § (3) bekezdésében és a felülvizsgálati eljárás Itv. 50. § (1) bekezdésében előírt mértékű illetékét a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986. (IV. 26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli.

[51]	Az ítélet ellen a felülvizsgálat lehetőségét a régi Pp. 271.§ (1) bekezdés e) pontja zárja ki.
         Budapest, 2018. november 27.

Dr. Patyi András s. k. a tanács elnöke, Dr. Dobó Viola s. k. előadó bíró, Dr. Horváth Tamás s. k. bíró