A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
í t é l e t e

Az ügy száma: Kfv.IV.35.104/2019/8. szám

A tanács tagjai: Dr. Balogh Zsolt a tanács elnöke
		    Dr. Varga Eszter előadó bíró
		    Dr. Dobó Viola bíró

A felperes: felperes neve

A felperes képviselője: Dr. Kovátsits László Ügyvédi Iroda, 
			  eljáró ügyvéd: dr. Kovátsits László 	
			   (
Az alperes: alperes neve

Az alperes képviselője: Dr. Gyurján Bálint János kamarai jogtanácsos 

A per tárgya: állami támogatással kapcsolatos közigazgatási cselekmény

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes

A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 101.K.27.820/2018/13. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria 
- 	a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 101.K.27.820/2018/13. számú ítéletét hatályában fenntartja;
- 	kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 17.900 (tizenhétezer-kilencszáz) forint felülvizsgálati perköltséget.

A feljegyzett 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperes nem állami fenntartóként köznevelési tevékenységet végez közhasznú szervezetként, az általa fenntartott intézmény a L. Alapfokú Művészeti Iskola, Szakgimnázium és Szakközépiskola. A felperes 2014. szeptember 5. napján „Gyakorló ápoló” (OKJ: 5272301) képzést indított, a perbeli képzéshez kapcsolódóan 40 fő tanulóra igényelt támogatást.

[2]	Az alperes a felperesnél a 2015. szeptember 1. napjától 2015. december 31. napjáig terjedő időszakra vonatkozóan, a Magyarország költségvetéséről szóló 2014. évi C. törvény (a továbbiakban: 2015. évi Kvtv.) alapján igénybe vett támogatás jogszerűségének és szabályszerűségének megállapítására irányuló hatósági ellenőrzés keretében vizsgálta - többek között - a fenti támogatás elszámolását. Az alperes az ellenőrzés eredményeként meghozott, 2018. július 5. napján kelt SZAB-ÁHI/1125-28/2018. számú határozatával a felperes terhére a 2015. évi Kvtv. 8. sz. melléklet I.3. af) „Szakközépiskola szakképzési évfolyamon” jogcímen 562.290,- Ft finanszírozási különbözetet, és 2018. július 6. napjától a visszafizetés napjáig igénybevételi kamatfizetési kötelezettséget állapított meg.

[3]	Rögzítette, hogy a perbeli, „Gyakorló ápoló” képzés kapcsán a tanügyi nyilvántartásokban 41 fő szerepelt, a felperes ugyanakkor 40 főre igényelt támogatást. Figyelemmel arra, hogy az ellenőrzés megállapítása alapján az iskola nem rendelkezett nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulóval, ezért a szakképzésről szóló 2011. évi CLXXXVII. törvény (a továbbiakban: Szakképzési tv.) 34/A. § (2) bekezdésének hatályba lépését követően a felnőttoktatásra beiskolázott 11 tanuló után támogatás nem igényelhető. Mindezek alapján a fenntartó elszámolásáról hozott SZAB-ÁHI/368-9/2016. számú határozatban megállapított és az ellenőrzés alapján a felperest ténylegesen megillető támogatások igénybevételének alapjául szolgáló létszám különbségét -10 főben határozta meg.

	A felperes keresete és a védirat

[4]	Az alperes határozatával szemben a felperes keresettel élt, amelyben elsődlegesen annak megváltoztatását kérte akként, hogy támogatás-visszafizetési, valamint igénybevételi kamatfizetési kötelezettség nem terheli. Másodlagosan a határozatot hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Kifogásolta, hogy a határozat rendelkező része a támogatás és az elszámolás jogszerűtlenségének jogszabályi indokait nem tartalmazza. Álláspontja szerint a rendelkező részéből egyértelműen ki kell derülnie, hogy a visszafizetési kötelezettsége mely jogszabályi rendelkezéseken alapul. A visszafizetési kötelezettség konkrét jogalapja megjelölésének hiányában álláspontja szerint a közigazgatási cselekményt nemlétezőnek kell tekinteni. Állította, hogy az alperes a közigazgatási cselekményét az ügyben nem alkalmazandó jogszabályi rendelkezésre, a Szakképzési tv. 34/A. §-ának (2) bekezdésére alapította. A hivatkozott jogszabályi rendelkezés az alperes álláspontjával ellentétben nem azt írja elő, hogy a tanulók jogviszonyának a keletkezését kell vizsgálni, hanem a nappali és a felnőttoktatásban részt vevők létszáma alapján kell számításokat végezni. Márpedig a tanévben október 1-jén jogviszonyban álló tanulók létszáma az állami finanszírozás alapja, nem pedig a jogviszony keletkezése. Másfelől a közoktatás rendszerében jogszabályi változások csak a jövőre nézve szólhatnak, vagyis az új rendszer, vagy annak elemei a jövőben induló, indítandó tanévre tartalmazhatnak csak előírásokat, míg az úgynevezett kifutó képzésekre a korábbi jogszabályokat kell alkalmazni. A felperes jogi álláspontja szerint a 2014 szeptemberében indított 2+1 éves képzésre a Szakképzési tv. 2015. június 12-én hatályba lépett rendelkezése nem is vonatkozhat. A felperes hivatkozott továbbá a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (a továbbiakban: Nkt.) 99/D. §-ában foglaltakra, melynek értelmében a (2) bekezdés szerint kell biztosítani 2016. augusztus 31-től kifutó jelleggel a korábbi szakiskolai nevelés-oktatást. Előadta, hogy a gyakorló ápolói szakképzés fontosságát az is jelzi, hogy szakképzési megállapodást kötött a megyei kormányhivatallal, e megállapodás alapján pedig a költségvetési támogatás alanyi jogon jár a képzést biztosító nem állami intézménynek. Arra is hivatkozott, hogy a gyakorló ápoló szak átlagbér alapú támogatása ügyében az alperes a támogatásokat megállapító határozattal dönt, ami így az alperest is köti, annak módosítására csak az általános közigazgatási rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény (a továbbiakban: Ákr.) 120. §-a szerinti feltételek fennállása esetén kerülhet sor. Vitatta azt az alperesi álláspontot, mely alapján az általa végzett alapfokú művészetoktatás nem minősül nappali rendszerű oktatásnak. Kiemelte, hogy az alapfokú művészetoktatásban résztvevő tanulók a Köznevelési Információs Rendszerben (a továbbiakban: KIR) nappali képzésben résztvevő tanulóként vannak feltüntetve. Az Nkt. 29. § (1) bekezdése annak helyes értelmezése szerint nappali munkarendet határoz meg az alapfokú művészetoktatás munkarendjeként, továbbá az alapfokú művészeti iskolákban a tanítási időbeosztást az iskola állapítja meg. Az Nkt. 46. § (1) bekezdés a) pontja szerint pedig a tanuló a kötelező és a választott, továbbá általános iskolában a foglalkozásokon és szakmai gyakorlatokon kizárólag 16 óráig vehet részt, ami értelemszerűen csak nappali munkarendnek felelhet meg.

[5]	Az alperes védiratában a határozatban foglalt indokok alapján a kereset elutasítását kérte.

Az elsőfokú ítélet

[6]	Az elsőfokú bíróság a 101.K.27.820/2018/13. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította.

[7]	Rögzítette, hogy a korábbi alperesi határozatoknak a jelen perben támadott határozat jogszerűségének a megítélése körében nincs relevanciájuk. A nemzeti közneveléséről szóló törvény végrehajtásáról rendelkező 229/2012. (VIII. 28.) Kormányrendelet (a továbbiakban: Nkt. vhr.) 37/O. § (1)-(2), (3a), (4a) bekezdései ugyanis kifejezetten biztosítják az alperes számára a későbbi ellenőrzés lehetőségét és ennek keretében a jogszerűtlenül felvett támogatás visszafizetésére való kötelezést, mely későbbi ellenőrzés lehetőségére vonatkozó jogszabályhelyről az alperes a felperest a korábbi határozataiban rendre tájékoztatta is.

[8]	Megállapította, hogy alaptalanul érvelt a felperes az alperesi határozat indokolásbeli hiányosságával és nemlétező voltával, mert az alperes egyértelműen kifejtette, hogy a felperes mely támogatások esetében mely jogszabályt sértette meg, a támogatás visszakövetelése mely jogszabályhelyen alapul, ezért a felperes ennek ellenkezőjére való hivatkozása iratellenes. Megjegyezte, hogy a felperesi állásponttal szemben jogszerű az alperes azon eljárása, melynek során a határozata indokait nem a határozat rendelkező részében, hanem annak indokolásában ismerteti.

[9]	Az ügy érdemét illetően az elsőfokú bíróság hangsúlyozta, hogy az alperes által megjelölt képzések tekintetében a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése alkalmazandó volt, a 2015. június 12-ét követően beiskolázottakra vonatkozóan ezért érvényesülnie kell a törvényben előírt 50-50%-os létszámaránynak függetlenül attól, hogy korábban esetleg volt az intézménynél jogviszonyuk. E körben ugyanis a tanulói jogviszony keletkezését kellett vizsgálni. Az elsőfokú bíróság ítéleti álláspontja szerint ezt az értelmezést támasztja alá a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 15. § (1) bekezdése is. Hivatkozott a 494/B/1995. AB határozatban foglaltakra és arra, hogy a költségvetési hozzájárulás igénybevétele a fenntartó részéről nem kötelező, hanem egy lehetőség, mivel a köznevelési intézményeknek lehetőségük van egyéb bevételekből is finanszírozni a működésüket. Amennyiben azonban egy fenntartó úgy dönt, hogy költségvetési forrást kíván igénybe venni, akkor a jogszabályban foglalt követelményeknek eleget kell tennie.

[10]	Megállapította azt is, hogy a jelen ügyben a felperes által hivatkozott, az Nkt. 99/D. §-ában foglaltak nem relevánsak, ezen jogszabályhely nem az állami támogatásra vonatkozóan tartalmaz előírásokat. Ugyanezen oknál fogva nem alkalmazható a Szakképzési tv. 29. §-ának (7) bekezdése, mivel az a tanuló (és nem a fenntartó) szempontjából, az ingyenesség tekintetében írja elő, hogy mi nem számít többedik képzésnek.

[11]	Hangsúlyozta, hogy önmagában az a körülmény, hogy a felperes szakképzési megállapodást kötött a vitatott képzések tekintetében, nem érinti az alperesi határozat jogszerűségét. Rögzítette, hogy a gyakorló ápoló képzés nem minősül ráépülő képzésnek, ezért nem kellett vizsgálni, hogy a ráépülő képzésre vonatkozó tanulói jogviszony a korábbi jogviszonyhoz képest újnak minősül-e. Megállapította továbbá, hogy a felperesi intézmény által végzett alapfokú művészetoktatás nem tekinthető nappali rendszerű iskolai oktatásnak. A nemzeti köznevelési rendszer ugyanis nem csupán nappali, esti, vagy levelező munkarendet ismer, hanem más sajátos munkarendet is, éppen az alapfokú művészetoktatás esetében. Hivatkozott e körben az Nkt. 27. § (1) bekezdésére, 29. § (3) bekezdésére, valamint az utóbbihoz fűzött kommentárra, és rögzítette, hogy a KIR rendszer adatai és a működési engedélyben foglaltak nem alkalmasak a munkarend tanúsítására. Mivel e kérdés megítélése jogkérdés, ezért mellőzte a felperes erre vonatkozó bizonyítási indítványait. Kiemelte, hogy az alperesi álláspontot támasztják alá az alapfokú művészetoktatásra előírt óraszámok is, továbbá az oktatási igazolványokról szóló 362/2011. (XII. 30.) Kormányrendelet 14. § (3) bekezdése, melynek értelmében a jogosult részére az oktatás és képzés munkarendjének megfelelő diákigazolványt kell kiállítani azzal, hogy az alapfokú művészetoktatási intézmény tanulója a levelező oktatás munkarendje szerinti oktatási igazolványra jogosult. Mindezek alapján megállapította, hogy az alapfokú művészetoktatás nem sorolható a törvényben meghatározott rendszerbe, munkarendbe (nappali, esti, levelező), így a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése szempontjából a felperesi intézménynél alapfokú művészetoktatásban részt vevő tanulók nem tekinthetők nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulóknak.

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[12]	Az ügyben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, melyben elsődlegesen az elsőfokú ítélet alperesi határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését, másodlagosan az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárás lefolytatására és új határozat hozatalára utasítását kérte.

[13]	Arra hivatkozott, hogy az első fokon eljáró bíróság ítélete a tényállást tévesen tartalmazza, mely szerint a felperes az alapvégzettséget adó 2 éves 5272301 OKJ gyakorló ápoló, majd az arra ráépülő 5572301 OKJ ápoló szakképzést külön-külön önálló képzettséget adó képzésként indította 2014. szeptember 5. és 2016. szeptember 1. napján. Ezzel szemben 2014. év tavasz-nyár időszakban iskola rendszerű felnőttoktatásban, esti munkarendben a 2014/2015-ös tanévben 2014. szeptember 5-től induló 2+1 tanéves (2014/2015. és 2015/2016. + 2016/2017. tanévek) alap+ráépülő képzést hirdetett meg OKJ 5272301 számú 2 éves gyakorló ápoló, majd erre az alap szakképzésre ráépülő OKJ 5572301 számú 1 éves ápoló képzés szakvégzettségek megszerzésére. A képzés meghirdetésének eredményeként az általa fenntartott oktatási intézmény 2014. szeptember 5. napjával 41 fő tanulóval kezdte meg felnőttoktatás esti munkarendjében Kisvárdán az 5272301 OKJ gyakorló ápoló alapképzést. Ennek álláspontja szerint azért van jelentősége, mert a szakképzés meghirdetésekor és a képzés megkezdésekor sem volt irányadó az Nkt. 99/D. § átmeneti szabálya és a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése, ezért nem kellett vizsgálni a résztvevő tanulók létszámarányát. Mindezek alapján a 2015. június 12. napján hatályba lépett Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésének korlátozó rendelkezése nem vonatkozik a 2014. szeptember 5. napjától folyamatban lévő alapképzésre, de emellett azért is megalapozottnak tartja a 10 fő tanuló támogatásra való jogosultságát, mert minden tekintetben megfelel e korlátozó rendelkezésének. 
[14]	Arra hivatkozott, hogy az Nkt. 99/D. § (2)-(3) bekezdései alapján 2016. augusztus 31-étől kifutó jelleggel biztosította az 5272301 OKJ gyakorló ápolói alapvégezettséget megszerzett felnőttoktatásban részt vevő hallgatóinak az erre ráépülő 5572301 OKJ ápolói szakképzést. Utalt a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 78. § (4) bekezdésére, és arra, hogy az elsőfokú bíróság a megelőző eljárásban tett észrevételeit nem értékelte az ítéletében, holott azt a keresetleveléhez csatolta. 

[15]	Állította, hogy az elsőfokú bíróság helytelenül értelmezte a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésének hatályba lépését követően kialakult jogi helyzetet, a megyei kormányhivatallal megkötött szakképzési megállapodás és az engedélyezett alap + ráépülő szakképzés e jogszabályi rendelkezés hatályba lépése (2015. június 12.) előtt keletkezett tényeken alapult, a nem állami fenntartó felperes és az alperes, mint normatív állami támogatást biztosító szervezet közötti jogviszonyokra vonatkozik és egyébként 2014. szeptember 5. napján megkezdett eljárási cselekménynek is minősül. Hivatkozott a visszaható hatályú jogalkotás tilalmára, az Nkt. 99/D. §-ára, és e körben arra, hogy a törvényalkotó kifutó jelleggel a korábban (2015. július 12. napját megelőzően) elindított szakiskolai nevelés-oktatásról rendelkezett és nem a tanulói jogviszony keletkezésének időpontjáról. A jogszabály helyes értelmezése szerint a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésének legkorábbi alkalmazása a 2015/2016-os tanévben történhetett meg, de kizárólag a 2015. szeptember 1. napjától indult szakképzések esetében. 

[16]érelmezte, hogy az első fokon eljárt bíróság nem értékelte az alperes által 2018. augusztus 28. napján csatolt, a Nemzetgazdasági Minisztérium Szak- és Felnőttképzési Szabályozási Főosztály vezetőjének NGM/8007-5/2017. számú szakmai véleményét. 

[17]	Álláspontja szerint tévedett az elsőfokú bíróság abban is, hogy az alperest a korábbi, támogatást megállapító határozata a későbbi eljárásai során nem köti, hivatkozott e körben a jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogainak sérelmére, és arra, hogy az alperes legfeljebb a korábbi jogerős határozatának a módosítását végezhette volna el.

[18]	Megismételte azon kereseti hivatkozását, mely szerint a határozat nem utal az Nkt. vhr. 37/M. §-ára, amely miatt a közigazgatási cselekményt nem létezőnek kell tekinteni. 

[19]	Álláspontja szerint az eljárt bíróság túllépte a kereseti kérelemhez és ellenkérelemhez kötött hatáskörét, amikor megállapította, hogy az 50-50 %-os létszámaránynak érvényesülnie kell függetlenül attól, hogy korábban esetleg volt az intézménynél jogviszonyuk. Tévedett továbbá az elsőfokú bíróság abban is, hogy az Nkt. 99/D. §-ában és a Szakképzési tv. 29. § (7) bekezdésében foglaltak a perbeli esetben nem relevánsak, továbbá hogy a kormányhivatallal kötött szakképzési megállapodásnak sincs jelentősége. 

[20]	Vitatta, hogy az alapfokú művészetoktatás ne minősülne nappali rendszerű iskolai oktatásnak. Arra hivatkozott, hogy a fenntartó oktatási intézményének működési engedélyében meghatározott oktatás nappali munkarendjére okirati bizonyítékokat csatolt, tényleges megvalósulására tanúbizonyítást ajánlott fel. A csatolt bizonyítékokat álláspontja szerint a bíróság részleteiben nem vizsgálta meg, és jogszerűtlenül mellőzte az indítványozott tanúk kihallgatását. Előadta, hogy az Nkt. 27. § (1) bekezdése egyértelműen valamennyi iskola típusra vonatkozik, amely iskolák, így az alapfokú művészei iskola is, a nappali oktatás munkarendje szerint szervezheti meg az általa végzett nevelés-oktatás feladatát. Az Nkt. 27. § (1) bekezdése együttesen, összefoglalóan megfogalmazza, hogy az iskolákban ez a nappali rendszerű iskolai oktatás. Ezzel a jogszabályi rendelkezéssel szorosan együtt kell értelmezni az Nkt. 60. §-át. A nappali rendszerű iskolai képzésben csak a nappali oktatás munkarendje alkalmazható, míg a felnőttoktatás rendszerében az oktatás megszervezhető nappali oktatás munkarendjében, esti, levelező és sajátos munkarend szerint is. Állította, hogy a fenntartó iskolája az alapfokú művészetoktatást kizárólag nappali rendszerű képzés keretében és nappali oktatás munkarendjében végezte. Arra is hivatkozott, hogy a 362/2011. (XII. 30.) Kormányrendeletre sem az alperes, sem a felperes nem utalt a per során, az elsőfokú bíróság e jogszabályhelyből is téves következtetést vont le.

[21]	Hivatkozott végül az Nkt. 29. § (3) bekezdésére, amely egyértelműen előírja, hogy az alapfokú művészeti iskolákban a tanítási időbeosztást az iskola állapítja meg, vagyis az általános iskolai tanév rendje a meghatározó e képzési forma esetén is. Tehát annak az általános iskolának a tanrendjét kell figyelembe venni, ahol a 16. életévüket be nem töltött tanulók alapfokú művészetoktatása folyik. Ez pedig csak nappali rendszerű iskolai oktatás keretében, nappali oktatás munkarendjében végezhető a tanulók 16. életévéig (kivétel az Nkt. 60. § (4) bekezdése).

[22]	Az alperes a felülvizsgálati ellenkérelmében az elsőfokú ítélet hatályában fenntartását kérte. Kifejtette, hogy a perbeli határozat a 2015. naptári évre vonatkozik, amikor a 2015. október 1-jei ténylétszám már rendelkezésre állt, így a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésének hatályba lépése óta egy tanítási év (a 2015/2016-os) október 1-jei (2015. október 1.) ténylétszáma állt rendelkezésre. Hangsúlyozta, hogy a szakképzési megállapodás végrehajtását e jogszabályhely hatályba lépése semmiféle formában nem gátolta, a felperesnek csupán meg kellett (volna) felelnie az előírt feltételeknek, vagyis biztosítani legalább annyi nappali rendszerű oktatásban résztvevő tanuló képzését, mint ahányat a felnőttoktatásban képzett. Egyébiránt a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése nem visszaható hatályú és a közigazgatási eljárásban sem alkalmazta akként, nem vitatottan csak a hatályba lépést követően indult képzésekre tekintette irányadónak. 

[23]	Előadta, hogy helyszíni ellenőrzés keretében vizsgálta az igénylés szabályszerűségét, jogszerűségét, a közölt adatok valódiságát, a támogatás alapját képező létszámadatok, mutatószámok megállapításának szabályszerűségét. Az eltéréssel záruló helyszíni ellenőrzést közigazgatási eljárás követte, mely önálló határozattal zárult, mely határozat nem módosítása az igénylő határozatnak. Az ellenőrzés során az igénylésről hozott határozatban foglaltakhoz képest eltérő megállapításokra juthat, amely nem jelenti azt, hogy az elszámolásról hozott határozat döntés-módosításnak minősülne, két külön tárgyú ügyben hozott döntésről van szó. 

[24]	Arra is hivatkozott, hogy a kereseti kérelem elbírálásához nélkülözhetetlen volt annak eldöntése, hogy az 50-50%-os létszámarány mikortól alkalmazandó. Emiatt kizárt, hogy az ebben való állásfoglalással az elsőfokú bíróság a kereseti kérelem, illetve ellenkérelem korlátait meghaladóan rendelkezett volna. Az más kérdés, hogy alperes esetlegesen a bírósági jogértelmezésnél is kedvezőbben ítélte meg a felperesi tevékenységet. A felperesnek nyilvánvalóan nincsenek nappali rendszerű oktatásban részesülő tanulói, az alapfokú művészetoktatás ilyennek nem minősül. A tanulóknak ingyenesen nyújtható szolgáltatás nem jelent alanyi jogot a támogatásra. A támogatás a jogszabályban foglalt feltételek - nem utolsó sorban a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése - megtartása esetén jár. Az pedig az intézményfenntartó felelőssége, hogy az ingyenes oktatást milyen forrásokból biztosítja. A szakképzési megállapodás keretszámainak kimerítése csupán lehetőség, a képzési rendszer meghatározása a fenntartó feladata és felelőssége, vagyis a keretszámokat akár ki is meríthette volna jogszerűen, pl. nappali rendszerű oktatásban részesítendő tanulók felvételével. Másként megfogalmazva a szakképzési megállapodás hiányában a jogszerű támogatás felhasználás kizárt, azonban a megállapodás puszta léte önmagában nem teszi jogszerűvé a felhasználást.
 
[25]	Hangsúlyozta, hogy az Nkt. 29. § (1) bekezdése szerint alapfokú művészeti iskolában heti 3-4 foglalkozás biztosított, általában mintegy heti 3 órában. Ebből megállapíthatóan az alapfokú művészeti iskola átlagos heti óraszáma épp csak, hogy meghaladja a levelező oktatás kötelező óraszámát és messze elmarad nemhogy a nappali, de az esti oktatás kötelező óraszámától is. Ezen túlmenően a 2015. évi Kvtv. 8. melléklet I.4. pontja határozza meg a tanulólétszám megállapításának módjait, ahol az a) pont tételesen felsorolja a nappali rendszerű, nappali munkarendű, esti munkarendű és levelező munkarendű oktatás számítási módszerét, de ettől eltérően a d) pont külön tér ki az alapfokú művészetoktatásban alkalmazott számítási módra, mely szintén arra utal, hogy az alapfokú művészetoktatás az a) pont szerinti egyik oktatási rendbe vagy munkarendbe sem sorolható be. Mindezek és az elsőfokú bírósági eljárás során előadottak alapján az alapfokú művészetoktatás nem hogy nappali rendszerű oktatásnak, de még nappali munkarend szerinti oktatásnak sem feleltethető meg. A tanulói jogviszony tekintetében a felülvizsgálati kérelem összemossa az alapfokú művészetoktatásban részesülő tanulók alapképzésének (pl. általános iskola) rendszerét, illetve munkarendjét az alapfokú művészeti oktatás rendszerével, illetve munkarendjével, pedig az, hogy az alapfokú művészetoktatásban (is) támogatott tanulók már részt vesznek egy nappali rendszerű, munkarendű „alapképzésben”, önmagában igazolja, hogy e mellett nem lehet egy ugyanilyen pluszban még az alapfokú művészetoktatás is. 

[26]	A felek az észrevételeikben fenntartották a korábbiakban már előadottakat.

A Kúria döntése és jogi indokai

[27]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[28]	A Kúria megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a helyesen megállapított tényállásból helytálló következtetésre jutott az alperesi határozat jogszerűségével kapcsolatban, döntésével és indokaival a felülvizsgálati bíróság egyetért, ezért azt nem ismétli meg. A Kúria a felülvizsgálati kérelemben foglaltakra tekintettel az alábbiakra mutat rá.

[29]	A Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése értelmében, a nem állami fenntartó által fenntartott szakképző iskolában folyó felnőttoktatásban részt vevők létszáma nem haladhatja meg a nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulók - hivatalos októberi statisztikai létszám alapján három tanítási év átlagában számított - létszámát. E jogszabályhely értelmében a három év átlagára vonatkozó rendelkezést felmenő rendszerben kell alkalmazni, a 2015/2016. tanévben egy tanévre, a 2016/2017. tanévben két tanév átlagában, a 2017/2018. tanévben három tanév átlagában kell megfelelni a törvényben foglalt aránynak. Mindezekből következően a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésének hatálybalépését követően keletkezett tanulói jogviszonyok tekintetében az igénybevételi szabályozásnak érvényesülnie kell az irányadó október 1-jei ténylétszám alapján. Ezen megállapítást tekintve nincs jogi jelentősége a felperes által hivatkozott „ráépülő képzésnek”, és az Nktv. 29. § (7) bekezdésében foglaltaknak, mert e képzések a finanszírozás szempontjából önálló képzésnek (és nem önálló szakképesítésnek) minősülnek, így akár az alapképzésben, akár az arra épülő képzésben a támogatás számítására vonatkozó szabály hatályba lépését követően jogviszonyt létesítő tanulókra a vitatott finanszírozási feltétel alkalmazandó. Megjegyzendő, hogy a felperes által „ráépülő képzésként” nevesített képzés 2015. június 12. napján nem is volt folyamatban. A felperes e körben tett hivatkozása az Nkt. 99/D. §-ára minden alapot nélkülöz, mert az a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésének perbeli alkalmazásához semmilyen módon nem köthető. 

[30]	A Kúria rögzíti, hogy már több döntésében [pl. Kfv.IV.35.465/2018/3.; Kfv.IV.35.466/2018/4.] állást foglalt arról, hogy a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése kizárólag a támogatás számítására vonatkozó jogszabály, amelyik a felnőttoktatásban résztvevők létszámát a nappali rendszerű oktatásban részt vevők 3 tanítási év átlagában számított októberi statisztikai létszámához köti. Ez a számítási mód nem minősül jogosultságnak. Egy költségvetési támogatásra a támogatottnak nincs alanyi joga abban a tekintetben, hogy meghatározhatná vagy számon kérhetné a támogatás nyújtásának feltételeit. Ezen oknál fogva a Kúria a hivatkozott döntésében vizsgálta a visszaható hatály tilalmának érvényesülését és ezzel összefüggésben a Jat. 2. § (2) bekezdésének rendelkezését, és megállapította, hogy a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése tekintetében jogelvonás vagy jogkorlátozás nem merülhet fel, mert eleve nem volt jog a támogatáshoz. 

[31]	A tanulóknak ingyenesen nyújtható szolgáltatás nem jelent alanyi jogot a támogatásra, a fenntartó joga és felelőssége az arról való döntéshozatal, hogy e szolgáltatást milyen forrásokból nyújtja. Amennyiben azonban állami támogatást vesz igénybe, annak felhasználása csak akkor jogszerű, ha a jogszabályokban foglalt feltételek, köztük a Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdésében rögzítettek maradéktalanul teljesülnek. E jogszabályi követelménynek való megfelelés szempontjából közömbös az is, hogy a felperes a képzésre vonatkozóan szakképzési megállapodást kötött. Az a felek között pedig nem volt vitatott, hogy a 2015. június 12. napja előtt indult képzések tekintetében az alperes a finanszírozott összeget nem csökkentette (másképpen fogalmazva a 2015 szeptemberében második évfolyamos tanulók finanszírozási létszáma nem csökkent), ennek okán - a fentieket is figyelembe véve - visszaható hatályú jogalkalmazásról szó sem lehetett. Az elsőfokú bíróság e körben tett megállapításai sem értelmezhetők másként. 

[32]	Az alperesnek a perbeli esetben kizárólag azt kellett vizsgálnia, hogy a nappali rendszerű iskolai szakképzési oktatásban résztvevő tanulók létszámának átlaga a felnőttoktatásban részt vevők létszámához képest hogyan viszonyult. Az előbbi átlagát „0” főben határozta meg, figyelemmel arra, hogy megállapítása szerint az iskola nem rendelkezett nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulóval. A felperes alaptalanul érvelt azzal, hogy az alapfokú művészetoktatás nappali rendszerű oktatásnak minősülne. E körben arra hivatkozott, hogy a nappali munkarend igazolására okirati bizonyítékot csatolt, továbbá tanúbizonyítást is felajánlott. A Kúria rögzíti, hogy annak a megítélése, hogy az oktatás nappali rendszerűnek minősül-e, jogkérdés. Ebből következően az elsőfokú bíróság a felperes bizonyítási indítványát jogszerűen mellőzte. 

[33]	A Kúria hangsúlyozza, hogy a nappali munkarend és a nappali rendszerű oktatás nem azonos fogalmak. A felperes által hivatkozott működési engedély és annak módosításai a munkarendre vonatkozóan tartalmaznak adatot. A Szakképzési tv. 34/A. § (2) bekezdése alapján azonban a nappali rendszerű oktatásban részt vevő tanulók számát kellett vizsgálni. Az alapfokú művészetoktatás nappali rendszerű oktatásnak való megfeleltetése körében a Kúria kiemeli, hogy ennek megítélése elsődlegesen az Nkt. és a 2015. évi Kvtv. rendelkezéseinek vizsgálata, rendszertani értelmezése alapján lehetséges. A felperes által a felülvizsgálati kérelmében felhívott Szakképzési tv. 29. § (1) és (3) bekezdései nem támasztják alá, hogy az alapfokú művészetoktatás nappali rendszerű oktatásnak minősülne, a tanítási időbeosztás szabad megválasztásának lehetőségéből ez nem következik. Az e jogszabályhelyhez fűzött kommentár ugyanakkor alátámasztja, hogy a perbeli iskolatípusban az általános szabályoktól lényegesen eltérő előírások keretei között szervezhető meg a felkészítő munka; az alapfokú művészetoktatásban a Nemzeti alaptantervre és a kerettantervre vonatkozó rendelkezéseket nem kell alkalmazni. Helyesen hivatkozott mindezekkel összefüggésben az alperes arra, hogy a 2015. évi Kvtv. 8. melléklet tanulólétszám megállapításának módjait szabályozó I.4. pontja eltérően szabályozza a nappali rendszerű oktatásban (a) pont) és az alapfokú művészetoktatásban alkalmazott számítási módot (d) pont), amely e kétféle oktatásban kötelező óraszámok jelentős eltérésén túl szintén alátámasztja, hogy az alapfokú művészetoktatás nem sorolható be a nappali rendszerű oktatás fogalmi körébe. Alaptalanul érvelt azzal is a felperes, hogy az elsőfokú bíróság az alapfokú művészetoktatást a levelező oktatás munkarendjébe tartozónak tekintette volna. Az elsőfokú bíróság az alapfokú művészetoktatási intézmény tanulójának kiállítható diákigazolványra vonatkozó szabályozást annak igazolásaként hozta fel, hogy az alapfokú művészetoktatás egy sajátos rendszer (munkarend) részét képezi, amely nem illeszthető be sem a nappali, sem az esti, sem a levelező munkarendbe.

[34]	A felperes nem megalapozottan hivatkozott arra sem, hogy a perbeli határozat az Ákr. 120. §-a szerinti módosító határozatnak minősülne. A határozat jogalapja a támogatások igénylésének és elszámolásának az Nkt. vhr. 37/O. §-án alapuló utólagos felülvizsgálata, és annak eredményeként a finanszírozási különbözet megállapítása. Figyelemmel arra, hogy a jelen esetben a helyszíni ellenőrzés az elszámolásról rendelkező határozatban megállapítottakhoz képest eltéréssel zárult, az így megállapított finanszírozási különbözet nem az elszámolásról rendelkező határozat jogszabálysértő voltán alapul (Ákr. 120. §-a szerinti módosítás alapja), hanem az egy külön - a folyósítás alapját szolgáló elszámolásról rendelkező határozat meghozatalával kapcsolatos eljárástól elkülönülő - hatósági eljárás részét képező ellenőrzés eredménye. Ekként e határozat nem minősül a fenntartó elszámolásáról hozott határozat módosításának, az pedig - az alanyi jog hiánya körében kifejtettekre is figyelemmel - a felperes jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogait nem érinti. 

[35]	A felperes alaptalanul hiányolta az alperesi határozat jogalapjaként álláspontja szerint megjelölni elmulasztott Nkt. vhr. 37/M. §-át, és állította ezzel összefüggésben a határozat nemlétező voltát. A felhívott jogszabályhely az igénybevételi kamat fizetésével összefüggésben rendelkezik a jogosulatlan igénybevétel egyes, nem taxatíve felsorolt eseteiről.

[36]sérelmezte a felperes azt is, hogy az elsőfokú bíróság az ítéletében nem tért ki a keresetleveléhez mellékletként csatolt észrevételeinek értékelésére. A Kúria e körben rámutat arra, hogy a felperesnek nem elegendő a keresetlevélben felsorolni a megsértett jogszabályhelyeket, a megjelölt jogszabálysértés mellé a saját, alperesi megállapítást cáfoló tényállítást is társítania kell. A közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatának irányát a felperes által hivatkozott jogszabálysértés jelöli ki. Nem az alperesi bizonyítékértékelés vitatását, esetleges téves jogértelmezés állítását jelenti az, amikor a felperes megismétli (csatolja) a közigazgatási eljárásban tett észrevételeit, ezen észrevételekre ugyanis az alperes a határozatában már reagált. Az említett körben a határozatban foglaltak eredményes vitatásához annak igazolása szükséges, hogy a hivatkozott észrevételekre az alperes vagy nem reagált teljes körűen, vagy az értékelésnél az irányadó jogszabályokat tévesen értelmezte/alkalmazta, vagy az adott észrevételre tett alperesi (bizonyíték) értékelésnek van okszerűbb magyarázata. Az elsőfokú bíróságnak az alperesi határozatot a keresetben megjelölt és a perbeli határozathoz köthető jogsértések körében kellett felülvizsgálnia, mely követelmény a jelen perben teljesült. A Kúria e tekintetben kiemeli azt is, hogy a felperes alaptalanul kifogásolta, hogy az elsőfokú bíróság nem vizsgálta a fent megjelölt minisztériumi szakmai véleményt. A Kúria ismételten hangsúlyozza, hogy az elsőfokú bíróságnak a perbeli jogkérdést az irányadó jogszabályi rendelkezések alkalmazásával és értelmezésével kellett megítélnie, a minisztériumi és egyéb központi állami szervektől származó jogi iránymutatást tartalmazó leiratokhoz, körlevelekhez, útmutatókhoz, iránymutatásokhoz, állásfoglalásokhoz és egyéb informális jogértelmezésekhez joghatás nem fűződik, ezeknek semmiféle jogi kötelező ereje nincs. (60/1992. (XI. 17.) számú AB határozat) 

[37]	A fentiek alapján a Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályokat nem sérti, ezért azt a Kp. 121. § (2) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 

	A döntés elvi tartalma

[38]	A kincstár a felülvizsgálat keretében jogosult ellenőrzi az igénybevételi jogosultság jogszabályi feltételeinek teljesülését, a kérelemben, a változás-bejelentésben és az elszámoláskor közölt adatok megalapozottságát, valamint a támogatások felhasználásának jogszerűségét. Az ellenőrzés eredményeként meghozott, finanszírozási különbözetet megállapító határozat nem minősül a fenntartó elszámolásáról hozott határozat módosításának.

Záró rész

[39]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Kp. 115. § (2) bekezdése alapján alkalmazandó Kp. 114. § (1) bekezdése szerint tárgyaláson kívül bírálta el.

[40]	A Kúria az alperes költségjegyzéken vagylagosan előterjesztett, a meghatározható pertárgyérték esetére felszámított költségigényét kerekítve állapította meg, és annak megfizetésére a felperest kötelezte a Kp. 35. § (1) bekezdése és 115. § (2) bekezdése alapján alkalmazandó a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény 82. §-a alapján. A felperes az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 5. § (1) bekezdés m) pontja alapján teljes személyes illetékmentességben részesül, ezért az Itv. 50. § (1) bekezdése szerinti mértékű, a 39. § (3) bekezdés d) pontja alapján számított és a 62. § (1) bekezdés h) pontja értelmében feljegyzett felülvizsgálati eljárási illeték az állam terhén marad.

[41]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a Kp. 116. § d) pontja zárja ki.

Budapest, 2019. május 14.

Dr. Balogh Zsolt s. k. a tanács elnöke, Dr. Varga Eszter s. k. előadó bíró, Dr. Dobó Viola s. k. bíró