A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete

Az ügy száma: Kfv.IV.35.007/2016/9.szám	

A tanács tagjai: . Kozma György  a tanács elnöke, Dr. Hörcherné Dr. Marosi Ildikó sk. 	előadó bíró, Dr. Balogh Zsolt sk. bíró
	
A felperesek:  	I.rendű felperes neve I.r.

	II.rendű felperes neve II.r.

A felperesek képviselője: Dr. Ács Ilona ügyvéd

Az alperes: őr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal
	Gyámügyi és Igazságügyi Főosztály
	
Az alperes képviselője: Dr. Mirzah-Gergely Nóra jogtanácsos
		    
A per tárgya: 	lakástámogatás

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó felek:  I. és II.r. felperes
	
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság K.27.445/2014/10. számú ítélete

Rendelkező rész 

A Kúria
- 	a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság K.27.445/2014/10. számú ítéletét hatályában fenntartja;

-	kötelezi a felpereseket, hogy egyetemlegesen fizessenek meg az államnak - külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	A felperesek családi ház építésébe kezdtek a tulajdonukban álló győrújbaráti .../2. helyrajzi számú telken. Az I. rendű felperes 1/1 arányú tulajdonában állt a Győr .../A/18. helyrajzi számú lakásingatlan is. Utóbbit 2013. december 11-én kelt adásvételi szerződéssel értékesíteni kívánta testvére részére. Mivel a megkötött adásvételi szerződésben az adásvétel tárgyát képező lakásingatlan - elírás folytán - .../A/18. helyrajzi szám alatt tűnt ki, ezért az elírásra tekintettel a földhivatal 2004. március 8-án kelt határozatával elutasította a tulajdonváltozás átvezetését. 

[2]	Az I. rendű felperes a lakásingatlana tekintetében módosította ugyan az adásvételi szerződésbeli elírást, ugyanakkor a módosított szerződést már nem nyújtotta be a földhivatali bejegyzés és ezzel a tulajdonváltozás átvezetése érdekében. A felperesek 2004 októberében hozzájárultak ahhoz, hogy a kérdéses ingatlanra a bank javára jelzálogjogot jegyezzenek be. 

[3]	A felperesek a fenti eseményekkel lényegében egy időben kölcsön- és megelőlegező kölcsönigényléssel fordultak a K&H Bank Zrt.-hez (a továbbiakban: bank), amely ügylethez két gyermek megszületését is vállalták, valamint benyújtották az 1. pont szerinti lakásingatlan - hibás helyrajzi számú - adásvételi szerződését is. A felperesek és a bank között az 1.600.000 forint megelőlegező kölcsön tárgyában 2004. január 21-én jött létre szerződés.

[4]	A felperesek 2009. január 7-én bejelentették, hogy vállalásuknak megfelelően megszületett két gyermekük, amelyet a bank visszaigazolt. 2012. november 27-én a felperesek kérték, hogy I. rendű felperes 1. pont szerint lakásingatlanára, a MÁK javára bejegyzett jelzálogjogot vezessék át a lakásépítési kedvezménnyel érintett gy-i ingatlanra. A MÁK területileg illetékes igazgatósága hatósági ellenőrzés keretében vizsgálta az ügyletet. 

[5]	A részben közigazgatási, majd pedig jogerős ítéleti döntés eredményeként megismételt eljárásban, 2014. szeptember 25-én kelt, 36746/58/2012. számú határozatával az alperes elsőfokú hatósága a lakáscélú állami támogatásokról szóló 12/2001. (I. 31.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 2. § (2) bekezdése, valamint a 18. § (15) bekezdése alapján a felpereseket a Magyar Állam által 2004. január 21. és 2009. január 7. közötti időben a bank számára, a felperesek megelőlegező kölcsöne miatt folyósított 865 498 forint kamattámogatás, 1 600 000 forint lakásépítési kedvezmény, valamint ezen összegek 2009. január 8-ától, a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 6:48 § (1) bekezdése szerint számított 460 679 forint kamat, összesen 2 926 177 forint megfizetésére kötelezte. Az elsőfokú hatóság határozatában arra hivatkozott, hogy a felperesek annak ellenére jutottak a támogatáshoz, hogy I. rendű felperesnek a támogatásból kizáró többlet lakóingatlana volt. 

[6]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a 2014. október 16-án kelt, 28139/1/2014. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Indokolása értelmében az állami igény - a visszatérítési kötelezettség - érvényesítésének elévülési ideje mindaddig nyugszik, amíg a lakástámogatási hatóságnak tudomására jut a támogatás jogosulatlan igénybevétele. Amennyiben az igénybevétel és a jogosulatlan igénybevételről való tudomásszerzés között eltelt az öt év, úgy a tudomásszerzést követően egy évig még lehetősége van a támogatási hatóságnak a visszatérítésre irányuló állami igény érvényesítésére [lásd a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) 326. § (2) bekezdése].

[7]	Az alperes felhívta továbbá az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 72. § (4) és (6) bekezdéseit, valamint 164. § (7) és (8) bekezdéseit. Megállapította, hogy a jogosulatlanul felvett lakásépítési kedvezmény és a kamattámogatás köztartozás és mint ilyennek a Magyar Állam javára bejegyzett jelzálogjog fennállása idejére nyugszik az állami igényérvényesítés elévülési ideje. Mivel a perbeli esetben az elsőfokú hatóság határozata idején a jelzálogjog a Magyar Állam javára fennállt, ezért a követelés elévülésének ideje még meg sem kezdődött. A felperesek 2009. január 7-étől, azaz a megelőlegező kölcsönnek lakásépítési kedvezménnyé alakításától kezdődően váltak támogatottakká [R. 5/A. § (2) bekezdése], ezért ettől az időponttól kellett a kamatterhet is számítani. 

[8]	Az alperes érdemben arra az álláspontra helyezkedett, hogy mivel az I. rendű felperes lakásingatlan tulajdonjogával rendelkezett, ezért az R. 1. § (1) bekezdése, valamint 18. § (15) bekezdései értelmében a felperesek nem voltak a támogatásra jogosultak. Emellett utalt arra is, hogy a banknak a visszafizetési kötelezettség keletkezésében fennálló esetleges felelőssége nem változtat azon a tényen, hogy az R. 18. § (15) bekezdése értelmében a jogosulatlanul felvett támogatást a támogatott személyektől kell visszakövetelni. 

Az elsőfokú ítélet

[9]	A felperesek keresete folytán eljárt Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (a továbbiakban: Bíróság) a felperesek keresetét elutasította. Az Art. 72. § (6) bekezdése, valamint 164. § (1) bekezdése alapján megállapította, hogy a felperesek és az alperes között közigazgatási (támogatási) jogviszony jött létre, ezért az elévülésre az Art.-t kell alkalmazni. Mivel a felperesek az R. 5/A. § (2) bekezdésének utolsó mondata alapján 2009. január 7-étől váltak támogatottakká, ezért az állami igény érvényesítésének elévülését is ettől az időponttól kell számítani. Az Art. szerinti ötéves elévülési határidő ezért nem telt el az elsőfokú hatóság határozatának meghozatalakor. 

[10]	A Bíróság érdemben - az alperesi állásponttal egyezően - megállapította, hogy mivel az I. rendű felperes lakásingatlanra vonatkozó tulajdonjoga 2003. december 15. és 2014. október 16-ig folyamatosan fennállt, I. rendű felperes a kérdéses lakásingatlant még meg is terhelte ezen idő alatt, ezért nem teljesült az R. 2. § (2) bekezdése szerinti azon feltétel, amely a felpereseket a támogatás igénybe vételére feljogosította volna. A jogosulatlanul felvett támogatás visszafizetésére pedig az R. értelmében a felpereseket kellett kötelezni. 

[11]	A Bíróság álláspontja értelmében a visszakövetelés összegszerűsége a támogatás összege, valamint a késedelmi kamatszámítás kezdő időpontja alapján kellően bizonyított volt. A felperesek által megsértettnek állított ügyintézési határidőt a Bíróság nem tartotta az ügy érdemére kihatónak.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[12]	Az ítélet ellen a felperesek nyújtottak be felülvizsgálati kérelmet, amelyben a Bíróság ítéletének megváltoztatását, az alperes határozatának az elsőfokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését, és a támogatás visszafizetésére vonatkozó kötelezettségük mellőzését kérték. 

[13]	Álláspontjuk értelmében a Bíróság ítéletével megsértette az Art. 72. § (6) bekezdését, 164. § (1) és (8) bekezdéseit, valamint az R. 2. § (2) bekezdését és 18. § (5) bekezdését. A felperesek értelmezésében az Art. 72. § (6) bekezdése, valamint a 164. § rendelkezései esetükben elévülési szabályként nem volt alkalmazható, mivel az Art. hivatkozott rendelkezései a meg nem fizetett  adótartozással összefüggő végrehajtási eljárásban érvényesülő szabályok. Mivel a felpereseknek a másodfokú határozat meghozataláig nem volt adótartozásuk, ezért ellenük végrehajtási eljárást sem foganatosítottak. 

[14]	Az Art. 164. § (1) bekezdésének második mondata alapján a felperesek arra az álláspontra helyezkedtek, hogy az alperes visszakövetelési joga - tekintettel a bank R. 18. § (1) és (5) bekezdéseiből származó kötelezettségére - a 2004. január 21-én megkötött megelőlegező kölcsönszerződés tekintetében 2009. december 31-ével, de legalábbis a felperesek idősebb gyermekére tekintettel 2011. december 31-ével elévült. 

[15]	A felperesek vitatták a kamatszámítás kezdő időpontjaként megállapított 2009. január 8. dátumot is. Arra hivatkoztak, hogy nem 2009. január 7-án, hanem csak 2012. december 3-án kötöttek szerződést a bankkal arra nézve, hogy a megelőlegező kölcsönt lakásépítési kedvezménnyé alakítják át. Ezért e szerződés megkötésével váltak támogatottá, így a tőkeösszeg utáni kamatokat 2012. december 3-ától lehet csupán számítani. 

[16]	A felperesek vitatták a követelés összegét is, mivel sem a közigazgatási sem pedig a peres eljárásban nem nyert tisztázást az, hogy a Magyar Állam mikor, milyen összegeket utalt át a felperesekkel fennálló támogatási jogviszonnyal kapcsolatosan a bank számára.

[17]	A felperesek felülvizsgálati kérelmükben hangsúlyozták a bank R.-n alapuló, a támogatási jogviszony létrehozásában fennálló alapvető szerepét és ezzel kapcsolatos felelősségét, valamint a konkrét ügyben a felperesek által felvett devizahitel szerződés megkötésében fennálló felelősségét, amely végső soron megakadályozta azt, hogy az I. rendű felperes lakásingatlanhoz fűződő tulajdonjogának bejegyzése az ingatlan-nyilvántartásban törlésre kerüljön. 

[18]	Az alperes nem terjesztett elő felülvizsgálati ellenkérelmet. 

A Kúria döntése és jogi indokai

[19]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[20]	A felperesek felülvizsgálati kérelme lényegében megegyezett a Bírósághoz benyújtott és a Bíróság által maradéktalanul kimerített és elbírált kereseti kérelmével. 

[21]	A Kúria úgy a támogatás visszafizetésével kapcsolatos elévülés, mint a per érdemi kérdéseivel összefüggésben osztotta a Bíróság jogi álláspontját. A Bíróság helyesen mutatott rá arra, hogy a felperesek és a Magyar Állam képviseletében eljáró alperesi hatóság között közigazgatási jogviszony jött létre és helyesen vonta le az abból folyó jogkövetkezményeket.

[22]	Az Art. 72. § (6) bekezdése értelmében „[a] lakáscélú állami támogatásokkal összefüggő - (4) bekezdésében meghatározottakon kívül eső - állami követeléseket a kincstár érvényesíti. A kincstár - ezzel összefüggő - közigazgatási hatósági eljárás keretében hozott jogerős határozatában szereplő követelés köztartozásnak minősül, amit az állami adóhatóság adók módjára hajt be". Az Art. 164. § (1) bekezdésének második mondata értelmében „[a] költségvetési támogatás igényléséhez (…) való jog - ha törvény másképpen nem rendelkezik - annak a naptári évnek az utolsó napjától számított 5 év elteltével évül el, amelyben az annak igényléséhez való jog megnyílt".

[23]	A felperesek az R. 5/A. § (1) bekezdése szerinti megelőlegező kölcsönt vették fel a bank közreműködésével, amelyet - tekintve a konstrukció lényegét - a bank folyósított azzal, hogy a speciális kölcsön kamat és egyéb terheit, ellenszolgáltatásait az R. 5/A. § (3) bekezdése értelmében az állam közvetlenül utalta át - a felpereseket tehermentesítve - a bank részére. A felperesek azonban az R. szerinti értelemben, és figyelemmel az R. 5/A. § (2) bekezdésére akkor váltak támogatottá - a támogatási jogviszony akkor jött létre közöttük és a kincstár között - amikor gyermekvállalásuk teljesítésének bejelentését követően az állam a megelőlegező kölcsön tőkeösszegét közvetlenül átutalta a banknak. Erre pedig 2009. január 7-én került sor. 

[24]	Az Art. fentiekben hivatkozott 164. § (1) bekezdése értelmében 2009. december 31-étől számított öt év alatt volt lehetősége a kincstárnak arra, hogy a jogszerűtlen felhasználás jogcímén a támogatást visszakövetelje. Az állami igény érvényesítésére az Art. 164. § (1) bekezdése értelmében 2014. december 31-éig volt lehetősége. Mivel az alperes elsőfokú határozata 2014. szeptember 25-én kelt, ezért a visszakövetelésre az elévülést megelőzően került sor.

[25]	A Bíróság ítéleti döntésében nem alkalmazta a behajtandó köztartozás végrehajtására irányuló Art. 164. § (8) bekezdését. A perben ugyanis nem a köztartozás önkéntes teljesítésének elmaradása esetére elrendelt végrehajtás, hanem a támogatás igényléséhez való jog megnyílta, mint a költségvetési támogatás visszakövetelésének elévülését meghatározó időpont volt a jogvita - egyik - tárgya.  

[26]	A felperes elévülés kezdő időpontjára vonatkozó álláspontja nem volt elfogadható. Abban az esetben, ha az elévülés kezdő időpontja a megelőlegező kölcsön szerződésének megkötésétől lett volna számítandó (2004. január 21.), úgy a támogatás visszakövetelésére nyitva álló ötéves időtartam lényegében a támogatási jogviszony R. 5/A. § (2) bekezdése szerinti létrejöttét megelőzően eltelt volna. A fentiekben kifejtettek szerinti ugyanis a megelőlegező kölcsönszerződés nem keletkeztetett támogatási jogviszonyt a felperesek és a bank között.

[27]	A vonatkozó szabályozás ismeretében a Kúria nem látott lehetőséget arra sem, hogy a támogatási jogviszony létrejöttét a felperesek idősebb gyermekének megszületéséhez igazítsa. Az R. 5/A. § (2) bekezdésének egyértelmű rendelkezése szerint ugyanis a felperesek akkor váltak támogatottá, amikor az állam - a vállalt gyermekek megszületésének bejelentését követően - a bank részére közvetlenül megfizette a felperes által addig használt megelőlegező kölcsön összegét. 

[28]	Az R. 18. § (15) bekezdése értelmében „[h]a a Kincstár a hatósági ellenőrzés során megállapítja, hogy a támogatott jogosulatlanul vette igénybe a támogatást (…) akkor határozatban intézkedik a támogatás - igénybevétel napjától számított késedelmi pótlékkal növelt összegének - visszatérítése iránt". A visszafizetési kötelezettség megállapítása, illetve elévülése tehát nem a vállalt gyermekek számához, avagy megszületésük idejéhez igazodik.       

[29]	Végül utalni kell arra, hogy az R. kifejezetten szabályozza a bank felelősségét, amely azonban a banknak a Magyar Állammal szembeni kötelezettségeire terjed ki. A bank felperesekkel szembeni esetleges felelőssége a támogatási jogviszony, illetve a támogatási szerződés megkötésének körülményei tekintetében az R. 5/A. § (2) bekezdése és a 18. § (15) bekezdése értelmében nem volt értékelhető. A hivatkozott rendelkezések értelmében ugyanis a támogatás kedvezményezettjei felperesek voltak, annak ellenére, hogy I. rendű felperes lakástulajdonnal rendelkezett egészen a 2014. október 8-i adásvételi szerződés megkötéséig és annak a tulajdonváltozás ingatlannyilvántartásbeli átvezetéséig. A felperesek ugyanakkor nincsenek elzárva attól, hogy szerződésen kívüli károkozás címén pert kezdeményezzenek a bankkal szemben, ha megítélésük szerint esetükben a bank jogellenes közreműködése okozta a jogosulatlan támogatás igénybe vételt. 

Az döntés elvi tartalma
	
[30]	A lakásépítési (közvetlen) támogatás esetén akkor válik támogatottá a fél - a támogatási jogviszony akkor jött létre -, amikor a gyermekvállalás teljesítésének bejelentését követően az állam a megelőlegező kölcsön tőkeösszegét közvetlenül átutalja a bank részére. A jogosulatlanul igénybe vett támogatás visszakövetelésére irányuló állami igény a támogatási jogviszony létrejöttét követő  öt év elteltével évül el.

Alkalmazott jogszabályok

[31]	2003. évi XCII. törvény 72. § (6) bekezdés, 164. § (1) bekezdés; 12/2011. (I. 31.) Kormányrendelet 1/A. §, 2. § (2) bekezdése, 5/A. § (1)-(3) bekezdései, 18. § (15) bekezdése; 

  Záró rész

[32]	A pernyertes alperes nem nyújtott be felülvizsgálati ellenkérelmet, ezért a Kúriának a felülvizsgálati eljárásban keletkezett költségeiről nem kellett döntenie. A felülvizsgálati eljárás illetékéről az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 43. § (3) bekezdése és 50. § (1) bekezdése szerint döntött, amelyet a pervesztes felpereseknek egyetemlegesen kell viselniük.  

[33]	A Kúria határozatával szembeni további felülvizsgálat lehetőségét a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja zárta ki. 

Budapest, 2016. október 25.

Dr. Kozma György sk. a tanács elnöke, Dr. Hörcherné Dr. Marosi Ildikó sk. előadó bíró, Dr. Balogh Zsolt sk. bíró