A Kúria
 mint másodfokú bíróság
ítélete

Az ügy száma: Kf.I.35.392/2019/4.

A tanács tagjai: . Hajnal Péter a tanács elnöke, Huszárné dr. Oláh Éva előadó bíró,
dr. Sisák Péter bíró
	
A felperes: felperes neve 
	
A felperes képviselője: dr. Kadlót Erzsébet ügyvéd 	
Az alperes: alperes neve	
	
Az alperes képviselője: dr. Karuczka Zoltán Péter kamarai jogtanácsos
	
A per tárgya: piacfelügyeleti ügyben hozott közigazgatási határozat

A fellebbezést benyújtó fél: felperes18. sorszám alatt
	
Az elsőfokú határozat: a Fővárosi Törvényszék 106.K.700.968/2018/16. számú ítélete

Rendelkező rész

A Kúria az elsőfokú ítélet fellebbezéssel nem támadott részét nem érinti, támadott részében hatályon kívül helyezi, és az alperes H-PJ-III-B-55/2018. számú határozatának a piacfelügyeleti bírságról rendelkező 2) pontját megsemmisíti és az alperest új eljárásra kötelezi.

Az elsőfokú perköltséget a felek maguk viselik.

Kötelezi a Kúria az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 10.000 (tízezer) forint másodfokú perköltséget.

A fellebbezési illeték az állam terhén marad.

Az ítélet ellen nincs helye felülvizsgálatnak.

Indokolás

A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás

[1]	Az alperes a 2017. május 2. napján hivatalból indított piacfelügyeleti eljárás eredményeként megállapította, hogy a felperes az alperes engedélye nélkül rendszeres gazdasági tevékenység keretében a befektetési vállalkozásokról és az árutőzsdei szolgáltatókról, valamint az általuk végezhető tevékenységek szabályairól szóló 2007. évi CXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Bszt.) 5.§ (1) bekezdés d) pontja szerinti befektetési szolgáltatási tevékenységen belül a 4.§ (2) bekezdés 53) pontjának megfelelő portfóliókezelést végzett. A 2013. január 12. és 2015. január 16. közötti időszakban a felperes 12 természetes és 2 jogi személy értékpapír számlája felett szerzett szabad rendelkezési jogot; az értékpapír számlák kezelése során devizaalapú határidős kereskedést folytatott. Az érintett személyek az alperesi határozat kiadmányozását megelőző 5 évben a B. Zrt-nél elhelyezett pénzeszközökhöz összesen 65.310.500 forintértékben adtak rendelkezési jogot.

[2]	A bizonyítási eljárás eredményeként az alperes a 2018. november 7-én kelt H-PJ-III-B-55/2018. számú határozatának 1) pontjában azonnali hatállyal megtiltotta, hogy a felperes az alperes engedélye nélkül portfóliókezelés befektetési szolgáltatási tevékenységet folytasson. A határozat 2) pontjában az engedély nélkül végzett portfóliókezelés befektetési szolgáltatási tevékenység miatt 12.000.000 forint piacfelügyeleti bírság megfizetésére kötelezte.
 
[3]	A határozat indokolása szerint a felperes által folytatott tevékenység portfólió kezelés, amelyre nem rendelkezett a Bszt. 7.§ (1) és 8.§ (1) bekezdései szerinti engedéllyel.

[4]	Az alkalmazott intézkedéseket az alperes önállóan indokolta határozatában. Az engedély nélkül folytatott tevékenységtől való eltiltásra a alperes neveról szóló 2013. évi CXXXIX. tv. (a továbbiakban: MNB tv.) 93.§ (1) bekezdés a) pontja alapján került sor.

[5]	A piacfelügyeleti bírság kiszabásánál a Bszt. 164.§ (1) bekezdés l) pontját követően megjelölte az MNB tv. 93.§ (1) bekezdés d) pontját és (5) bekezdés a) pontját, külön ismertette a bírság alkalmazásának és összegének megállapítása során figyelembe vett körülményeket. Hivatkozott az MNB tv. 75.§ (4) bekezdésében és a Bszt. 164/B.§-ában megadott szempontokra.

[6]	A piacfelügyeleti bírság alkalmazásának a törvényi hivatkozásokon túl részletes indokát is adta. Kiindulási pontnak tekintette Global Forex Code által az FX piacok kapcsán meghatározott alapelveket, hogy engedély nélkül végzett tevékenység esetén kiugróan magas a működési kockázat, és nem biztosított az ügyfelek védelme.

[7]	A bírság alapjának meghatározása és a bírság összegének megállapítása körében mérlegelt körülményeket a határozati indokolás 3.2.2. pontjában ismertette. Rögzítette, hogy a bírság alapját fő szabály szerint az engedély nélkül végzett tevékenység végzésével elért anyagi előnyhöz képest állapítják meg, amire azonban a felperes esetében nem került sor. Az, hogy a felperes nem jutott hozzá a sikerdíjhoz, azaz a vagyoni előny tényleges realizálódása elmaradt, éppen a befektetőknek okozott veszteségekkel összefüggésben nem releváns. Az engedély nélkül, jogsértő módon folytatott tevékenység tárgyi súlyát az anyagi előny időszakos vagy akár végleges elmaradása bizonyosan nem csökkenti. Ezért a piacfelügyeleti bírság alapjának összegét a befektetők által 2013. november 15. napja után eszközölt befizetések együttes összegének, azaz 65.310.500 forintnak a 15%-ában, azaz „mintegy 9,8 millió forintban" határozta meg. 

[8]	A mérték meghatározása során az alperes figyelembe vette, hogy a befektetési szolgáltatási tevékenységek végzésére vonatkozó jogszabályi rendelkezések megsértése különös súlyú a tőkepiac biztonságos és zavartalan működésének szempontjából. Vizsgálta az MNB tv. 75.§ (4) bekezdésében nevesített releváns szempontokat, rögzítette, hogy az enyhítő és súlyosbító körülmények tekintetében az MNB tv. ezen felsorolása nem taxatív, ezért a mérlegelés során olyan szempontokat is értékelés tárgyává tehet, amelyek az adott ügy egyedi sajátosságaiból fakadnak. Hivatkozott a Bszt. 164/B.§-ában meghatározott szempontokra.

[9]	Alperes súlyosító körülményként értékelte, hogy a felperes tevékenységét huzamosabb ideig folytatta. A felperes nyilatkozatával - különös figyelemmel a tanúk vallomásában előadottakra - az ügyre vonatkozó lényeges körülményekről valótlant állított, amit az alperes a felperes rosszhiszeműségeként értékelt. Súlyosbító körülményként értékelte továbbá, hogy a felperes tevékenysége a befektetők részére jelentős összegű kár bekövetkeztének kockázatát idézte elő. A felperes javára enyhítő körülményeket nem tárt fel.

A kereseti kérelem

[10]	A felperes keresetében mind a határozat jogalapja, mind a bírság mértéke tekintetében támadta az alperesi határozat jogszerűségét.

Az elsőfokú ítélet

[11]	Az elsőfokú bíróság teljes körűen elutasította a felperes keresetét.

[12]	A jogalap tekintetében megállapította, hogy a felperes magatartása portfóliókezelés befektetési szolgáltatási tevékenységnek minősül, amelynek folytatására nem rendelkezett hatósági engedéllyel.

[13]	Az engedély nélküli tevékenység folytatása okán jogszerűen kerülhetett sor piacfelügyeleti bírság alkalmazására. A vizsgálandó kérdést az elsőfokú bíróság abban határozta meg, hogy helyes összegben lett-e megállapítva. Kiemelte, hogy az alperes mérlegelési jogkörben jár el, így a határozat ezen részeit a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. tv. (a továbbiakban: Kp.) 85.§ (5) bekezdése szerinti szempontokat figyelembe véve kellett elemezni. Alkalmazta a Kúria 2/2015. (XI.23.) KMK véleményét kiemelve, hogy annak törvényességi követelményei a Kp. tekintetében is időszerűek. Az MNB tv. 75.§ (4) bekezdésében szereplő mérlegelési szempontok annyiban taxatívak az alperes számára, hogy az alperesnek mindazokat a szempontokat figyelembe kell venni, amelyek az ügy egyedi sajátosságainak megfeleltethetők, és azokat kötelezően értékelni kell. A felperes csak azoknak a szempontoknak figyelmen kívül hagyását kifogásolhatja, amelyek értékelése rá nézve kedvező lehetett volna. Ilyen szempontot, elmaradt enyhítő körülményt a felperes nem jelölt meg.

[14]	A kár bekövetkezése sem a Bszt., sem az MNB tv. alapján nem előfeltétele a bírság kiszabásának. Az, hogy az MNB tv. 75.§ (4) bekezdés e) pontja a kár bekövetkezését mérlegelési szempontként határozza meg, csak annyit jelent, hogy noha ez a jogalap megállapításához nem szükséges, de ha mégis bekövetkezik, akkor azt a bírság kiszabása során figyelembe kell venni. „Egyébiránt a kár bekövetkezésének tényét a rendelkezésre álló adatok, így a beszerzett számlakivonatok, egyenlegek és a fenti nyilatkozatok egyértelműen bizonyítják."

[15]	A bírságalap meghatározására nézve az MNB tv. nem alkalmaz általános szabályt (módszert), az alperesnek kellett a törvényi kereteket tiszteletben tartva kiválasztani a megfelelőt. Az alapösszeget a felperes tevékenységével veszélyeztetett, azaz a befektetők által az eljárás megindítását megelőző 5 évben eszközölt befizetésekben határozta meg, tehát szemben a keresetben foglaltakkal, szó sincs arról, hogy az alperes az összeget véletlenszerűen választotta volna ki. Ehhez mérten értékelte az alperes a súlyosbító körülményeket. Az általa választott módszer logikus és célszerű, összhangban áll a piacfelügyeleti eljárás céljával (befektetők védelme), igazodik az ügy egyedi körülményeihez, továbbá alkalmas az engedély nélkül végzett tevékenység miatti jogkövetkezmény(ek) arányos meghatározására, nem utolsósorban annak alkalmazását nem zárja ki a jogszabály. Ez a módszer valójában egy kalkuláció, így nem kifogásolható az alperes által használt „mintegy" kifejezés. A mintegy 9,8 millió forint alapösszeg és súlyosbító körülményekkel korrigált 12 millió forint nem igényel tételes számszaki levezetést. Az elvárás annyi, hogy arányosan fejezze ki a jogsértés súlyának azon többletét, amelyet a súlyosító körülmények idéznek elő. E mérlegelés jogszerűtlensége a perben nem volt megállapítható.

A fellebbezési kérelem és ellenkérelem

[16]	A felperes fellebbezésében a piacfelügyeleti bírság tekintetében kérte az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatását. Elsődlegesen a fizetési kötelezettség mérséklését indítványozta azzal, hogy amennyiben erre nem kerülhet sor, másodlagosan a fizetési kötelezettség kiszámításának módjára nézve adjon pontos iránymutatást a Kúria. Ezek hiányában az elsőfokú bíróság ítéletének hatályon kívül helyezését és új eljárásra utasítását kérte. Összegző álláspontja szerint az ítélet sérti a Kp. 85.§ (5) bekezdés, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. tv. (a továbbiakban: Ket.) 50.§-át, 72.§ (1) bekezdés e) pontját, az MNB tv. 75.§ (4)-(5) bekezdéseit, 93.§ (5) bekezdés d) pontját.

[17]	Előadta, elmaradt annak alperesi, illetőleg bíróság által történő értékelése, hogy 2015. január 15-én 9 óra 31-kor eltörölték a svájci franknak az euróval szembeni árfolyam küszöbét, mely kényszerlikviditás következtében a svájci frank annyira megerősödött, hogy a befektetők pénze nem fedezte a pozíciókat. A kár tehát nem a felperesi tevékenységgel okozati összefüggésben keletkezett. Az alperes a bírság összegét a számlaegyenlegekre alapozta, melyek azonban nincsenek okozati összefüggésben a felperes szankcionált tevékenységével, ennél fogva a mérlegelés nem lehetett okszerű. Az elsőfokú bíróság által felhívott 2/2015. (XI.23.) KMK vélemény szerint pedig a téves vagy az ügy érdemével össze nem függő mérlegelési szempont alkalmazása esetén a mérlegelés jogsértőnek minősülhet.

[18]	Az alperes az MNB tv. 75. § (4) bekezdés a)-i) pontjaiban felsorolt, együttesen alkalmazandó feltételeket valójában nem vizsgálta és nem értékelte. A bírság összegének alapjául véletlenszerűen kiválasztott, a felperes tevékenységén kívülálló összegeket vett irányadónak, amelyekre a felperesnek ráhatása sem volt. Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint a bírság összegének megállapításánál nem feltétel, hogy kár keletkezzen, holott maga is tényként kezeli a felperes károkozó magatartását és súlyosító körülményként értékeli. Az MNB tv. 75. § (4) bekezdés a)-i) pontjai szerinti mérlegelési szempontok ugyan nem teljes körűek, de a teljes körűség hiánya nem vezethet korlátlan értékeléshez. A mérlegelt körülményeknek az ügy tárgyával és a jogsértés körülményeivel, a következménnyel összefüggésben kell állni. A felperes tevékenységével ok-okozati összefüggésben álló tényállási elemek a bírság összegével nem adekvátak. A bírságalap meghatározása során nem derül ki, hogy a befektetői befizetések milyen összefüggésben állnának a felperes tevékenységével, figyelembevételük jogszabálysértő, hiszen elért vagyoni előny nem mutatható ki. Nem tartalmazza a határozat, hogy a befektetők befizetései miért képeztek jogszerű alapját a bírságnak és erre az elsőfokú bíróság sem ad választ. Tévedett az elsőfokú bíróság akkor is, amikor elfogadta az alperesnek a jogi terminológiában ismeretlen „mintegy 9,8 millió összegben" megállapított alapösszeget. Ez ellentétes a határozat rendelkező részével és az MNB tv. 93. § (5) bekezdés d) pontjával is, mivel a jogszabály nem differenciál alap- és más összeggel. Az alperesi határozatban nem tűnik ki az sem, hogyan emelték fel a „mintegy 9,8 millió forint" 12 millió forintra. Az elsőfokú bíróság nem pótolhatta volna az alperes határozatának ilyen irányú hiányosságait.  Az ítélet ellentétes az MNB tv. 93. § (5) bekezdés d) pontjával is, mert az nem teszi lehetővé a bírság differenciálását, főként nem az alapösszeg és más összeg megkettőzésével.

[19]	Az alperes fellebbezési ellenkérelmében az ítélet helybenhagyását indítványozta. Kiemelten hivatkozott arra, hogy a Kp. 90.§ (3) bekezdés d) pontja szerint - figyelemmel az MNB tv. 57/B. § (2) bekezdésére - nincs lehetőség az alperesi döntés megváltoztatására. Ennek folytán a „Kúriának nincs jogszabályi lehetősége arra, hogy határozatunkat megváltoztassa (ahogy ilyen lehetősége az elsőfokú bíróságnak sem volt), ebből következően arra sem, hogy az elsőfokú ítélet megváltoztatásra akként kerüljön sor, hogy a t. Kúria számunkra a megváltoztatott összeg megállapítása nélkül annak kiszámítására az ítéletben ad pontos iránymutatást."

A Kúria döntése és jogi indokai

[20]	A felperes fellebbezése részben alapos.

[21]	A Kúria, mint másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét a Kp. 108.§ (1) bekezdésének megfelelően - a bizonyítás és vizsgálat hivatalbóli elrendelésének körén kívül - csak a fellebbezés, a csatlakozó fellebbezési kérelem és a fellebbezési ellenkérelem keretei között vizsgálhatja felül. Az elsőfokú ítéletnek az alperesi határozat jogalapját, illetőleg a szolgáltatási tevékenység tilalmát érintő részei ellen fellebbezés nem érkezett, így a Kúria az elsőfokú ítélet ezen rendelkezéseit, indokolását nem érintette.

[22]	Alperes az MNB tv. 74-75.§-a szerinti bírság mértékének meghatározása során mérlegelési jogkörben járt el. Ennek folytán az alperesi határozat piacfelügyeleti bírságról szóló rendelkezését vitató kereseti kérelem elbírálása során az elsőfokú bíróság helytállóan alkalmazta a Kp. 85.§ (5) bekezdését, mely szerint mérlegelési jogkörben megvalósított közigazgatási cselekmény jogszerűsége körében a bíróság azt is vizsgálja, hogy a közigazgatási szerv hatáskörét a mérlegelésre való felhatalmazásának keretei között gyakorolta-e, a mérlegelés szempontjai és azok okszerűsége a közigazgatási cselekményt tartalmazó iratból megállapíthatóak-e. A határozat ténybeli megfelelőségének értékelését a Kp. 85.§ (2) követeli meg: a bíróság a közigazgatási tevékenység jogszerűségét - ha törvény eltérően nem rendelkezik - a megvalósításának időpontjában fennálló tények alapján vizsgálja.

[23]	Az elsőfokú bíróság és a felperes által is hivatkozott 2/2015. (XI.23.) KMK véleményt a Kúria értelemszerűen, a Kp. szerinti tartalommal alkalmazta.

[24]	Alperesnek a felügyeleti bírság kapcsán három tényezőhöz kellett indokolást társítani: a bírság alkalmazásához, a bírság alapjához-, valamint mértékéhez. Az alperesi határozatból ez a tagolás követhető.

[25]	A felperes fellebbezésében a bírság alkalmazhatósága kapcsán is diszkrecionális jogkörre hivatkozott, előadását az MNB tv. 93.§ (5) bekezdés d) pontjára alapította, ami azonban a jelen ügyben nem alkalmazható: Piacfelügyeleti eljárás során a 236/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 5-8. cikkében előírt bejelentési és közzétételi kötelezettség, valamint a 12-14. cikkében előírt fedezetlen ügyletkötési korlátozások megsértése esetén a piacfelügyeleti bírság összege százezer forinttól kettőmilliárd forintig terjedhet.

[26]	Megállapítható azonban, hogy az alperesnek az eljárás során a Bszt. és az MNB tv. rendelkezéseit együttesen kellett figyelembe venni. Ugyancsak megállapítható, hogy míg az MNB tv. 93.§ (1) bekezdés d) pontja kötelezően írja elő a bírság alkalmazását - „Engedély nélkül végzett tevékenység megállapítása esetén az MNB piacfelügyeleti bírságot szab ki." -, addig az engedély nélkül folytatott felperesi tevékenységre irányadó Bszt. 164.§ (1) bekezdés l) pontja mérlegelést enged: „a Felügyelet - a fokozatosság és arányosság figyelembevételével - az e törvényben foglalt kötelezettségek sérelme esetén alkalmazható intézkedése során bírságot szabhat ki az MNB tv. 76. § (5) és (6) bekezdése figyelembevételével."

[27]	Az elsőfokú bíróság tévedett tehát akkor, amikor arra az álláspontra helyezkedett, hogy önmagában az engedély nélküli tevékenység folytatásának ténye miatt jogszerűen kerülhetett sor piacfelügyeleti bírság alkalmazására. A Bszt. rendelkezése következtében alperesnek az alkalmazott szankció vagy intézkedési típus kiválasztását is indokolni kellett. A bírságnak az MNB törvényen alapuló kógens alkalmazása kapcsán a Kúria példa szerűen utal a Kfv.I.35.220/2018/9. számú ítélet [43] pontjára, melyben a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 2013. évi CCXXXVII. törvénnyel (a továbbiakban: Hpt.) összefüggésben mondta ki, hogy a piacfelügyeleti bírság szankció, mint alkalmazandó intézkedés tekintetében alperes számára nem volt mérlegelési lehetőség, az engedély nélkül végzett tevékenység miatt a bírságot az MNB tv. 93.§ (1) bekezdés d) pontja következtében kötelezően ki kellett szabnia. A Hpt. normái között azonban - a specifikus, egyes szerződésekre vonatkozó különös rendelkezéseket meghaladóan - nem szerepelnek a Bszt. rendelkezéseinek megfeleltethető előírások. Ez eredményezi azt, hogy a Bszt. szabályainak megsértése miatt nem kógens jogkövetkezmény a bírság, alkalmazását indokolni kell.

[28]	Alperes határozatának 3.2.1. pontjában a Bszt. rendelkezéseinek megfelelően részletesen indokolta a bírság szükségességét, a nemzeti szabályozás mellett kitért a FX piacokhoz kapcsolódó nemzetközi elvekre is, figyelembe vette a szükségesség, arányosság és a fokozatosság szempontjait. Ennek következtében a bírság alkalmazhatósága kapcsán az elsőfokú bíróság tévedése ellenére a fellebbezési eljárásban sem állapítható meg a Kp. 85.§ (5) bekezdésének sérelme.

[29]	A bírság alapjának meghatározására sem a Bszt., sem az MNB tv. nem tartalmaz kógens rendelkezést, a bírság összegének meghatározása kapcsán is irányadó szempontok szabad mérlegelést biztosítanak az alperes számára. A Bszt. a 164/B.§ (2) bekezdésében kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a Felügyelet a közigazgatási szankciók és intézkedések típusának és mértékének a meghatározásakor az (1) bekezdésben meghatározottak mellett további tényezőket is figyelembe vehet.  Az Alperes határozatában okszerűen adott számot arról, hogy miért a befektetők által 2013. november 15. napja utáni, tételesen 2014. július 29. és október 28. közötti befizetések együttes összegét, a 65.310.500 forintot tekinti irányadónak. Vagyoni előnyt alperes határozatában - adatok hiányára hivatkozva - nem mutatott ki, a felperes maga sem hivatkozott ilyenre. A figyelembe vett összeg pedig alapvetően összefügg a felperes tevékenységével: egyrészt a felperes ezt az összeget bizonyíthatóan engedély nélkül kezelte, másrészt ez az az összeg, ami felett a felperes az alperesi határozat 2018. november 7-ei kiadmányozását megelőző 5 éven belül rendelkezési jogot szerzett. 

[30]	A bírság összegének meghatározása során az alperes ebből a 65.310.500 forintból indult ki, 15%-os mérték alkalmazásával ebből határozta meg határozatának 19. oldal 4. bekezdésében szereplő „alapösszeg"-et, majd a továbbiakban ezt korrigálta enyhítő és súlyosbító körülményekkel. Ennek következtében alaptalan a fellebbezés azon előadása, hogy a bírság megkettőzésére került volna sor: az alperesi határozat csak a korrigált piacfelügyeleti bírság megfizetésére kötelezte a felperest. Alapos ugyanakkor abból a szempontból, hogy a bírság alapjául szolgáló összeget alperes kétszeresen korrigálta: egyrészt a közelebbről meg nem indokolt 15%-kal, majd a súlyosító és enyhítő körülményekkel.

[31]	Az alperesi határozatban a 15%-os korrekció eredményeként szereplő „mintegy 9,8 millió forint" kifejezés, mivel az összeg későbbi számítások alapját képezi, nem tekinthető tényszerűen megalapozottnak. Tekintettel azonban arra, hogy a pontosan 9.796.575 forintot az alperes a későbbiekben még tovább számította, a kerekítés az eljárás jelen szakaszában nem eredményezett érdemi jogsértést.

[32]	A bírság összegének meghatározása kapcsán mind a Bszt. 164/B.§ (1), mind az MNB tv. 75. § (4) bekezdés tartalmaz mérlegelési szempontokat. A Bszt. a már hivatkozott 164/B.§ (2) bekezdésében kifejezetten úgy rendelkezik, hogy „a Felügyelet a közigazgatási szankciók és intézkedések típusának és mértékének a meghatározásakor az (1) bekezdésben foglaltak mellett további tényezőket is figyelembe vehet", az MNB tv. 75.§ (4) bekezdése szerinti felsorolás pedig, törvényi rendelkezés hiányában, nem tekinthető taxatívnak. Az elsőfokú bíróság vonatkozó indokolása jogszerű volt.

[33]	Az alperesi határozatban érintett súlyosító szempontok körében az MNB tv. 75.§ (4) bekezdés e) pontja szerint alperesnek a bírság kiszabása során tekintettel kell lenni - egyebek mellett - a szabályszegéssel vagy a mulasztással előidézett kockázatra, a kár mértékére.

[34]	Az elsőfokú ítélet 10. oldal 3. bekezdés indokolása szerint „Egyébiránt a kár bekövetkezésének ténye a rendelkezésre álló adatok, így a beszerzett számlakivonatok, egyenlegek és a fenti nyilatkozatok egyértelműen bizonyítják." Ezen megállapítás indokait azonban sem az elsőfokú ítélet, sem az alperesi határozat nem tartalmazza. Alperesi határozat a kár, mint súlyosító tényező szempontjából a bírság intézményének alkalmazandósága kapcsán a 18. oldal 3. bekezdésében még azt rögzítette, hogy a felperes „tevékenysége károkat okozott a befektetőknek", a bírság mértékének meghatározása során a 19. oldal 6. bekezdésében pedig már azt, hogy a felperes „tevékenysége a befektetők részéről jelentős összegű kár bekövetkezésének kockázatát idézte elő". Kétségtelen, hogy a kárnak már maga a kockázat is okszerű és elégséges indoka a bírság alkalmazásának, a kárra/kockázatára vonatkozó megállapításnak azonban okszerű kapcsolatban kell állni a határozat egyéb rendelkezésivel. Ez a követelmény az eljárás jelen szakaszában nem teljesült.

[35]	A felperes a „kár"-ral összefüggésben hivatkozott arra, miszerint a svájci frank - euró árfolyam küszöb eltörlése miatt következett be, hogy a befektetők pénze nem fedezte a pozíciókat. Hivatkozása azért nem eredményez figyelembe veendő tényállási elemet, mert az általa folytatott portfólió kezelésre nem volt engedélye és engedély hiányában a szankció alkalmazására nyereséges tevékenység esetén is sor került volna. Ebben az esetben állt volna elő az a helyzet, amit alperes jelen esetben el is vetett, azaz, hogy a bírság alapját az alperes az elért anyagi előnyhöz képest határozza meg. Az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg, hogy a kár bekövetkezése sem a Bszt., sem az MNB tv. alapján nem előfeltétele a bírság kiszabásának.

[36]	Mindezek alapján a fellebbezéssel támadott körben az állapítható meg, hogy a bírság alapjának meghatározása kapcsán az elsőfokú bíróság helytállóan tekintette jogszerűnek az alperesi határozatot, a bírság mértékére nézve azonban téves megállapítást tett. Alperesi határozatból nem állapítható meg a kétszeres súlyozás alapja - először 15%-kal, majd súlyosító/enyhítő körülmények figyelembevételével -, és a súlyosító tényezőként értékelt „kár/kockázat" intézményének perbeli pontos tartalma az alperesi határozatból nem vezethető le kétséget kizáróan.

[37]	Az alperes fellebbezési ellenkérelmében foglaltakra tekintettel a Kúria a továbbiakban azt vizsgálta, hogy milyen másodfokú döntés meghozatalára nyílt lehetősége, miként orvosolható az alperesi határozat hibája.

[38]	Az MNB tv. 57/B.§ (2) bekezdése szerint a bíróság az MNB döntését nem változtathatja meg. A Kp. 90.§ (3) bekezdés d) pontja alapján pedig nincs helye a jogsértő közigazgatási cselekmény megváltoztatásnak, ha azt törvény kizárja. A Kp. 92.§ (1) bekezdés d) pontja értelmében a bíróság a közigazgatási cselekményt - a közlésére visszamenőleges hatállyal - megsemmisíti, ha a közigazgatási cselekmény megváltoztatásának nincs helye. A Kp. 109.§ (2) bekezdése szerint jogszabálysértés esetén a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét egészében vagy részben - az ítélet egyes rendelkezéseinek helyben hagyása vagy hatályon kívül helyezése mellett - megváltoztatja. A Kp. 89.§ (1) bekezdés a) és b) pontjainak megfelelően, ha a bíróság a jogsértést - a kereset alapján vagy hivatalból - megállapítja, a) a közigazgatási cselekményt megváltoztatja, megsemmisíti vagy hatályon kívül helyezi, b) szükség esetén a közigazgatási cselekmény megsemmisítése vagy hatályon kívül helyezése mellett a közigazgatási szervet új eljárásra kötelezi.

[39]	Az alperes ellenkérelmében az MNB tv. szerinti megváltoztatási tilalom szabályából azt a következtetést vonta le, hogy a fellebbezési eljárásban nincs helye az elsőfokú ítélet megváltoztatásának, és az alperes jogsértő közigazgatási cselekményére nézve nem rendelhető el új eljárás. Álláspontja azonban ellentétes a Kp. 92.§ (1) bekezdés d) pontjával és 109.§ (2) bekezdésével, továbbá nem felel meg a Kp. rendelkezéseinek Alaptörvény 28. cikke szerint meghatározható tartalmának sem. Nem felel meg ugyanis a közjónak és az erkölcsnek az a jogértelmezés, amely a jogszabályoknak meg nem felelő közigazgatási cselekmény esetében megengedné ugyan a bírósági felülvizsgálatot, de semmilyen eszközt nem adna a jogszabálysértés orvoslására.

[40]	Erre tekintettel a Kúria az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezéssel nem támadott részét nem érintette, a piacfelügyeleti bírságról rendelkező 2) pont tekintetében a Kp. 109.§ (2) bekezdésének alkalmazásával hatályon kívül helyezte, az alperesi határozat vonatkozó részét a Kp. 89.§ (1) bekezdése alapján megsemmisítette és - megváltoztatási lehetőség hiányában - alperest új eljárásra kötelezte.

[41]	Az új eljárás nem terjed ki sem a jogsértés megállapítására, sem az engedély nélkül folytatott portfóliókezelés befektetési szolgáltatási tevékenységtől való eltiltásra, sem a piacfelügyeleti bírság alkalmazhatóságára, sem a bírság alapjának 65.310.500 forintban történő meghatározására. Ezekben a kérdésekben vagy nem nyújtottak be fellebbezést, vagy az alaptalan volt.

[42]	Alperesnek az új eljárást kizárólag a bírság mértékére nézve kell lefolytatni. Ennek során a bírság alapjához viszonyítva a súlyosbító körülmények figyelembevételével kell dönteni, és nem kerülhet sor a [30] pont szerinti módon a kétszeres korrekcióra. Enyhítő körülményt alperesnek az új eljárás során sem kell figyelembe venni, mivel ebben a kérdésben a fellebbezés nem jelölt meg az elsőfokú ítélettel szemben megállapítható jogsértést. Az új eljárásban a kár/kár kockázat intézményének alkalmazására a határozati indokolás egyéb részeivel összhangban, szükség szerint ezen részek korrekciójával, kerüljön sor.

A döntés elvi tartalma

[43]	A piacfelügyeleti bírság mértékének meghatározásánál a súlyosító és enyhítő körülmények figyelembevétele után kerülhet sor a bírságnak a bírság alapjául szolgáló összeg adott százalékában való megállapítására.

Záró rész

[44]	A felek a fellebbezésben és a fellebbezési ellenkérelemben nem kérték a Kp. 107.§ (1) bekezdésének megfelelően tárgyalás tartását. Ezért a Kúria a fellebbezést tárgyaláson kívül bírálta el.

[45]	Az alperes a Kp. 35.§ (1) bekezdése alapján alkalmazandó 2016. évi CXXX. tv. (a továbbiakban: Pp.) 83.§ (1) bekezdése szerint köteles a felperes másodfokú eljárásban felmerült perköltségét megfizetni. Az elsőfokú perköltséget a részleges (jogalap - összegszerűség) pernyertességre-pervesztességre tekintettel a felek maguk viselik a Pp. 83.§ (2) bekezdésének megfelelően.

[46]	A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt fellebbezési illeték a pervesztes alperest az illetékről szóló 1990. évi XCIII. tv. 5.§ (1) bekezdés c) pontja alapján megillető illetékmentességre figyelemmel a Pp. 102.§ (6) bekezdése alapján az állam terhén marad. A Kúria ítélete nem érinti a felperesnek a fellebbezéssel nem támadott, keresetet elutasító elsőfokú ítéleti rendelkezésen alapuló illetékfizetési kötelezettségét.

[47]	A Kp. 116.§ d) pontja értelmében a Kúria által hozott határozat ellen nincs helye felülvizsgálatnak.

Budapest, 2019. szeptember 5.

dr. Hajnal Péter sk. a tanács elnöke, Huszárné dr. Oláh Éva sk. előadó bíró, dr. Sisák Péter sk. bíró