Pécsi Ítélőtábla 
Pf.III.20.032/2012/3. szám

A Pécsi Ítélőtábla  Szuper Ügyvédi Iroda által képviselt felperes neve (címe) felperesnek - dr. Bordás János pártfogó ügyvéd által képviselt alperes neve (alperes címe) alperes ellen kártérítés megfizetése iránt indított perében a Somogy Megyei Bíróság 2011. október 24. napján kelt 24.P.21.372/2011/5. számú ítélete ellen az alperes által 6. sorszám alatt benyújtott fellebbezés folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő

í t é l e t e t :

A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét - fellebbezett részében - részben megváltoztatja és az alperes marasztalásának összegét 200.000 (kettőszázezer) forintra, valamint ennek az elsőfokú ítéletben meghatározott kamataira leszállítja. Ezt meghaladóan a keresetet elutasítja. Az alperes által a felperesnek fizetendő elsőfokú perköltség összegét 12.700 (tizenkettőezer-hétszáz) forintra szállítja le. Az alperes által az államnak fizetendő eljárási illeték összegét 12.000 (tizenkettőezer) forintra szállítja le. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg a Magyar Államnak - az illetékes állami adóhatóság felhívására - 87.900 (nyolcvanhétezer-kilencszáz) forint elsőfokú eljárási részilletéket. Megállapítja, hogy az alperes pártfogó ügyvédjének az elsőfokú eljárásban felmerült munkadíját a felperes 90%-os, az alperes 10 %-os arányban köteles viselni.

Megállapítja, hogy az alperes pártfogó ügyvédjének a másodfokú eljárásban felmerült díját a felperes 90 %-os, az alperes 10 %-os arányban köteles viselni. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg a Magyar Államnak - az illetékes állami adóhatóság felhívására - 87.900 (nyolcvanhétezer-kilencszáz) forint másodfokú eljárási illetéket. 

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs. 

I n d o k o l á s

Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 nap alatt 1.665.000 forintot, ennek 2009. június 17. napjától a kifizetés napjáig terjedő időre minden naptári félév teljes idejére az érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal megegyező mértékű kamatát, 80.000 forint perköltséget, továbbá kötelezte az alperest, hogy fizessen meg az állam javára az adóhatóság külön felhívására 99.900 forint illetéket. Megállapította, hogy az alperes pártfogó ügyvédjének munkadíját az alperes viseli. 

Az elsőfokú bíróság ténymegállapításai szerint az alperes pontosan nem ismert körülmények között megszerezte és birtokolta a felperes szoftverkiadó cég által kiadott 3310 db midifájlt. Az alperes ezeket a fájlokat 2007. augusztus 21. napján értékesítés céljából a www..........hu> és www.......hu> hirdetési oldalakon eladásra kínálta. A midifájlok szerzői jogi védelem alatt álltak. A felek között felhasználói szerződés nem jött létre. Az alperes részéről a midifájlok terjesztése és átdolgozása jogellenes volt. A F Bíróság a 9.B.180/2008/22. számú ítéletével megállapította, hogy az alperes bűnös szerzői vagy szerzői joghoz kapcsolódó jogok megsértésének vétségében, illetve szerzői vagy szerzői joghoz kapcsolódó jogok megsértésének bűntettében és ezért halmazati büntetésül két év időtartamra próbára bocsátotta. A S Bíróság az 1.Bf.186/2009/3. számú végzésével az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. Az alperes magatartása következtében a felperes 1.665.000 forint haszontól esett el. 

Az elsőfokú bíróság az ítéletével a felperes 1.665.000 forint kártérítés és járulékai megfizetésére irányuló keresetét teljesítette. Abból indult ki, hogy a Pp.4.§ (2) bekezdése alapján a jogerősen elbírált bűncselekmény vagyoni jogi következményei érvényesítésére irányuló polgári perben a bíróság a határozatában nem állapíthatja meg, hogy az elítélt nem követte el a terhére rótt bűncselekményt. Alkalmazta a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvény (Szjt.) 16.§ (1) és (6) bekezdését, 17.§-ának a), b), f) pontját, 76.§ (1) bekezdését, 94.§ (2)  bekezdését, továbbá a Ptk.339.§-ának (1) bekezdését és 355.§-ának (1) illetve (4) bekezdését. Utalt rá, hogy a büntető eljárásban előterjesztett aggálytalan szakértői vélemény alapján állapította meg, hogy az alperes jogellenes felróható magatartásával okozati összefüggésben a felperesnek 3310 db midifájlra kiterjedő szerzői jogi sérelmével 1.665.000 forint elmaradt haszon kára keletkezett. Ennek megtérítésére kötelezte az alperest és marasztalta őt a perköltségekben a Pp.78.§ (1) bekezdése alapján. 

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen az alperes nyújtott be fellebbezést, kérve az elsőfokú ítélet megváltoztatásával marasztalásának összegét 4.800 forintra leszállítani. A fellebbezésének indokolásában előadta, hogy korábban zenész volt, 21 éve nyugdíjas, hangszerjavításokkal foglalkozik. A nála lefoglalt midifájlok „maradékok voltak", azokon a javított hangszerre az értékek beállítását, a sávok hangosítását, halkítását végezte el. A hirdetését úgy értette, hogy a szintetizátorokhoz mididalokat ad hozzá. Kizárólag egyetlen személynek küldött mididalokat, de azért sem kért pénzt, csak a saját szellemi termékének minősülő stílusokért. Az így elküldött 3-4 floppy lemez összértéke 4.800 forint. Álláspontja szerint '"ez minden bűne". Véleménye szerint amit elvett a neki feltöltésre vitt fájlokból, annak az ellenértéke illeti meg a felperest, mert az, aki megvette tőlük a mididalokat, ezeknek az ellenértékét megfizette a felperesnek. 

A felperes fellebbezési ellenkérelmet nem terjesztett elő. 

A fellebbezés részben alapos. 

A F Bíróság a jogerőre emelt 9.B.180/2008/22. számú ítéletének indokolásában tényként állapította meg, hogy az alperes a felperesnek 1.665.000 forint vagyoni hátrányt okozott, ami nem térült meg. Többek között emiatt a felperest bűnösnek találta a Btk.329/A.§ (1) bekezdésébe ütköző és aszerint minősülő szerzői vagy szerzői joghoz kapcsolódó jogok megsértésének vétségében és a Btk.329/A.§ (1) bekezdésébe ütköző és a (2) bekezdés b) pontja szerint minősülő szerzői vagy szerzői joghoz kapcsolódó jogok megsértésének a bűntettében. A Pp.4.§ (2) bekezdése alapján, ha jogerősen elbírált bűncselekmény vagyoni jogi következményei felől polgári perben kell határozni, a bíróság a határozatában nem állapíthatja meg, hogy az elítélt nem követte el a terhére rótt bűncselekményt. A jogszabályi rendelkezéshez fűződő bírói gyakorlat egyöntetű annak megítélésében, hogy a büntető ügyben eljárt bíróságnak a jogerős ítélete csak a bűncselekmény elkövetése és az annak alapjául szolgáló tények körében köti a polgári perben eljáró bíróságot (BDT2010/2249.), nincs akadálya annak, hogy a per során felmerült valamennyi bizonyíték - így a büntető eljárás tartalma - figyelembevételével a büntető bíróságtól eltérő tényállást állapítson meg a polgári perben eljáró bíróság (BH2003/457.). Az alperes terhére rótt cselekmény büntető ítéleti minősítése nem terjed ki a bűncselekménnyel okozott vagyoni hátrány nagyságára. Erre figyelemmel a másodfokú bíróság az alábbiak szerint módosítja az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást. 

Kiegészíti a tényállást azzal, hogy a felperes által kiadott 3310 db midifájl az alperestől lefoglalt CD lemezeken, floppy lemezeken és számítógép merevlemezen lett rögzítve vegyesen, részben többszörösen is. Az azonban a rendelkezésre álló adatok alapján nem állapítható meg, hogy pontosan hány db volt CD-ken, hány db floppy lemezeken és hány db a számítógép merevlemezén. Az alperestől lefoglalt számítógépes konfiguráció CD-DVD író berendezéssel nem volt felszerelve (ilyen eszközzel az alperes korábban sem rendelkezett), CD olvasó és floppy lemezmeghajtó volt beleszerelve. Amikor a felperes ügyvezetője értesült arról, hogy az alperes interneten midifájlokat hirdet eladásra, az édesanyja G.Cs. nevében midifájlokat rendelt az alperestől. Az alperes a rendelést teljesítve 5 db floppy lemezt küldött G.Cs. nevére, amelyből négy lemezen a felperes által kiadott midifájlok voltak. A küldeményt utánvéttel rendezték 5.865 forint megfizetésével, ebből 865 forint volt a postaköltség. Mellőzi a másodfokú bíróság annak tényként való megállapítását, hogy az alperes magatartásával okozati összefüggésben a felperesnek 1.665.000 forint elmaradt haszon kára keletkezett. 

A fenti ténymegállapítások az elsőfokú iratokhoz csatolt és az elsőfokú bíróság által ismertetett büntető iratok tartalmán alapulnak. A büntető eljárás során beszerzett informatikai szakértői vélemény mellékletei felsorolják az alperestől lefoglalt adathordózók tartalmát, azonban a zenei állományokat is tartalmazó adathordozók esetében összesített (mid, kar, wav, mp3) állománymennyiségek szerepelnek. Ezek közül a kereset tárgyának csak a mid formátumú fájlok minősülnek és azoknak is csak egy része tekintetében illeti meg a felperest szerzői jogi védelem. Ezért nem állapítható meg pontosan, hogy az alperestől lefoglalt adathordozók közül melyik típusúakon (merevlemez, CD lemezek, floppy lemezek) pontosan hány db olyan midifájl volt, amelyet a felperes adott ki. Ennek a különbségtételnek pedig az alperes kártérítési felelősségének megállapítása során az alább kifejtettek szerint különös jelentősége van. Azon túl, hogy az alperes nem vitásan az interneten eladásra kínált midifájlokat is, csak egy esetben nyert bizonyítást, hogy ténylegesen sor is került az alperes részéről midifájlok értékesítésére, ez az egy eset pedig a felperes által végzett próbavásárlás volt. 

Helyesen alkalmazta az elsőfokú bíróság az Szjt. által felhívott rendelkezéseit. Azokat kiegészíti még a másodfokú bíróság az Szjt.35.§ (1) és (3) bekezdésében foglaltakkal. Eszerint természetes személy magáncélra a műről másolatot készíthet, ha az jövedelemszerzés vagy jövedelemfokozás célját közvetve sem szolgálja. Nem minősül viszont szabad felhasználásnak - függetlenül attól, hogy magáncélra történik-e -, ha a műről más személlyel készíttetnek másolatot számítógépre, illetve elektronikus adathordozóra. 

Utólag már nem rekonstruálható, hogy az alperes mikor, milyen körülmények között jutott annak az igen nagy számú midifájl-gyűjteménynek a birtokába, amelyből csak a felperes szerzői tulajdonába 3310 db tartozott. Az alperes gyanúsítotti vallomása szerint a midifájlokat több év alatt, saját használatra gyűjtötte. Ennek ellentmondó peradat nincs és a gyűjtemény jellegére, méretére tekintettel az állítás valósága valószínűnek is tekinthető. Ismert, hogy a felperes hobbiszerűen foglalkozott zenéléssel, zeneszerkesztéssel. Ezekre figyelemmel nem zárható ki, hogy a fájlokat az alperes magáncélra kezdte el gyűjteni és csak utóbb merült fel benne az azokkal való kereskedés, jövedelemszerzés gondolata. Nem állapítható meg az sem, hogy a fájlok gyűjtése milyen módon történt. Az bizonyos, hogy az alperesnek volt kettő fájlrögzítő berendezése is: a számítógép merevlemeze és a floppy meghajtó. Ezek alkalmasak voltak a szerzői jogvédelem alatt álló tartalom másolására, többszörözésére. Az alperes számítógépének merevlemezén és a floppy lemezeken tárolt fájlok tekintetében tehát alkalmazható az Szjt.35.§ (1) bekezdésének első mondata, amely lehetővé teszi a szerzői mű magáncélú szabad felhasználását. Ezek tekintetében az alperes a felperesnek csak annyiban okozott kárt, amennyiben ténylegesen jövedelemre kívánt szert tenni általuk a fájlok további terjesztésével. Az alperes a felperes pert megelőző felszólító levelére válaszolva azt írta, hogy e fájlok az internetes meghirdetés ellenére „a kutyának se kellettek" és a peranyag ténylegesen csak egy értékesítést igazol, ez az értékesítés is a felperes próbavásárlása volt, maximum 5.000 forint értékben. 

Tekintettel viszont arra, hogy az alperesnek CD írója nem volt, a nála lefoglalt CD-ken tárolt midifájlok birtoklásával önmagában is szerzői jogsértést valósított meg az Szjt.35.§ (3) bekezdése értelmében. A szakértői vélemény aggálytalan a tekintetben, hogy a fájlok darabonkénti értéke 500 forint, az azonban nem állapítható meg, hogy a CD adathordozókon hány olyan midifájl volt, amely a felperes szerzői tulajdonának minősül. 

Az Szjt.94.§ (2) bekezdése alapján jogainak megsértése esetén a szerző a jogsértővel szemben - az eset körülményeihez képest - a polgári jogi felelősség szabályai szerint kártérítést is követelhet. A Ptk.359.§ (1) bekezdése szerint, ha a kár mértéke - akár csak részben - pontosan nem számítható ki, a bíróság a károkozásért felelős személyt olyan összegű általános kártérítés megfizetésére kötelezheti, amely a károsult teljes anyagi kárpótlására alkalmas. Ezt az összeget a másodfokú bíróság 200.000 forintban határozta meg. Az összeg meghatározásakor figyelembe vette a bíróság azt, hogy nem mutatható ki az alperesnél tényleges jövedelemszerzés a felperes jogvédett műveivel való kereskedésből és az alperesnek ténylegesen lehetősége lett volna kizárólag a szabad felhasználás körébe eső adathordozókon való adattárolásra is. 

A fentiekre tekintettel a másodfokú bíróság a Pp.253.§ (2) bekezdése alapján a rendelkező részben foglaltak szerint részben megváltoztatta az elsőfokú bíróság ítéletét. Az érdemi döntés következtében a perköltségre vonatkozó rendelkezéseket is módosítani kellett. A felperes pervesztességét 90 %-os, az alperesét 10 %-os mértékben határozta meg a másodfokú bíróság, ennek megfelelően a Pp.81.§ (1) bekezdése alkalmazásával részleges pervesztesség arányában kötelezte a peres feleket az elsőfokú eljárási költségek viselésére és ugyanebben az arányban kötelezte őket a másodfokú eljárási költségek viselésére is. A másodfokú költségekre vonatkozó rendelkezés során a bíróság figyelembe vette azt, hogy az alperes az elsőfokú eljárás befejezését követően teljes személyes költségmentesség kedvezményében részesült, illetve a felperesnek a másodfokú eljárásban költsége nem merült fel. 

A másodfokú bíróság az ítéletét a Pp.256/A.§-a (1) bekezdésének f) pontja és (3) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el. 

P é c s , 2012. július 5.

dr. Szentpéteriné dr. Bán Erzsébet s.k. a tanács elnöke, dr. Döme Attila s.k. előadó bíró, dr. Kutasi Tünde s.k. bíró