Kecskeméti Törvényszék
5.B.154/2013/58. szám

A Kecskeméti Törvényszék 2013. szeptember 11., 2013. december 11., 2014. március 26., 2014. június 27., 2014. október 22., 2015. január 28. és 2015. február 23. napján tartott tárgyalás alapján 2015. március 2. napján meghozta a következő 

ÍTÉLETET

A 2011. december 15. napjától őrizetben, majd 2011. december 16. napjától 2011. december 
21. napjáig előzetes letartóztatásban volt, azóta szabadlábon lévő

A vádlott

bűnös

4 rb hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás bűntettében, melyből két rendbeli folytatólagosnak minősül (1978. évi IV. törvény 226. § (1) bekezdés)
2 rb könnyű testi sértés vétségében (1978. évi IV. törvény 170. § (1) bekezdés. 

Ezért a bíróság 

a vádlottat – halmazati büntetésül – 1 (egy) év 6 (hat) hónap börtönre ítéli.

A bíróság a kiszabott börtönbüntetés végrehajtását 3 (három) év próbaidőre felfüggeszti.

A bíróság a kiszabott börtönbüntetés esetleges végrehajtása esetén beszámítani rendeli a vádlott által 2011. december 15. napjától 2011. december 21. napjáig előzetes fogvatartásban töltött időt.

A vádlott a kiszabott börtönbüntetés végrehajtása esetén a büntetés 3/4 részének letöltése után feltételes szabadságra bocsátható.

A bíróság

vádlott nevevádlottat az ellene emelt

közösség elleni erőszak bűntettének (1978. évi IV. törvény 174/B. § (1) bekezdés, (2) bekezdés d) pont) vádja aló

felmenti.

Köteles a vádlott megfizetni az eljárás során eddig összesen felmerült 481.994 (négyszáznyolcvanegyezer-kilencszázkilencvennégy) Ft bűnügyi költséget a Kecskeméti Törvényszék Gazdasági Hivatala külön felhívására az államnak.

INDOKOLÁS

A Kiskunhalasi Városi Ügyészség B.1978/2011./20. szám alatt vádlott nevevádlottal szemben 
- 4 rb az 1978. évi IV. tv. (továbbiakban régi Btk.) 226. § (1) bekezdésében meghatározott és a szerint minősülő és büntetendő hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás bűntette,
- 1 rb a régi Btk. 174/B. § (1) bekezdésében meghatározott és a (2) bekezdés d) pontja szerint minősülő és büntetendő sértett sanyargatásával elkövetett közösség tagja elleni erőszak bűntette,
- 2 rb a régi Btk. 170. § (1) bekezdésében meghatározott és aszerint minősülő és büntetendő könnyű testi sértés vétsége miatt emelt vádat.

A Kiskunhalasi Járásbíróság 2013. április 8. napján jogerős 6.B.287/2012/4. számú határozatában hatáskörének hiányát megállapítva az ügyet áttette a Kecskeméti Törvényszékhez, a Bács-Kiskun Megyei Főügyészség B.5489/2011. számon a vád képviseletét átvette. 

A Kecskeméti Törvényszék a lefolytatott bizonyítási eljárás alapján az alábbi tényállást állapította meg:

vádlott elvált, két kiskorú és egy nagykorú gyermeke van, akik 1996., 2003. és 2006. évben születtek. Eltartásukra két gyermek után egyszer 25.000 forintot, míg egy gyermek eltartására külön 12.500 forintot fizet gyermektartásdíjként. Legmagasabb iskolai végzettsége érettségi, szakképzettségei kőműves, felső fokú tanfolyamok alapján logisztikai ügyintéző, általános edző. Jelenleg rokkant-nyugdíjazása folyamatban van, jövedelemmel nem rendelkezik, családja biztosítja megélhetését. Büntetve nem volt.

A vádlott a 2010. december 22. napján kelt munkaszerződés alapján 2011. január 1. napjától a "111". szám alatti Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság Rendészeti Igazgatóság Határrendészeti Szolgálata Őrzött Szálláshelyén fegyveres biztonsági őrként dolgozott.

A vádlott az 1978. évi IV. törvény (régi Btk.)  137. § 1/j. pontja alapján hivatalos személynek minősült.

A 2010. december 28. napján kelt munkaköri leírása szerint a vádlott az őrzött szálláshely vezetőjének alárendeltségében és irányításával volt köteles a munkáját végezni. Felelős volt az idegenrendészeti szabályok, a kapcsolódó belső normák szerint a hatáskörébe utalt feladatok végrehajtásáért, az eljárások során a törvényesség betartásáért és betartatásáért, a fogvatartottak szakszerű és biztonságos őrzéséért és kíséréséért, a szökések megelőzéséért és megakadályozásáért. Ezért köteles volt többek között a munkát munkáltató utasítása szerint ellátni. Feladatkörébe tartozott többek között az őrzött szállás objektumába történő ki- és beléptetés szabályainak betartatása, a személy, a csomag és gépjármű átvizsgálásában történő közreműködés, az objektum, az épületek, berendezési tárgyak, a fogvatartottak őrzése, a jogellenes cselekmények bekövetkezésének megakadályozása, a fogvatartottak belső és külső kísérésének végrehajtása.

A vádlott a szolgálatát a munkaköri leírástól eltérően – a vádbeli időszakban – 24 óra 72 óra váltásban teljesítette a fegyveres biztonsági őrök II. csoportjában. A csoportban a vádlott FBŐ váltásparancsnok volt, amely feladatra szóban kapott megbízást. E feladatkörében a munkaköri leírásban szereplő feladatok mellett a csoportba tartozó fegyveres biztonsági őrök szolgálati beosztását végezte, illetve  a biztonsági őrség napi tevékenységét mutató „Eligazító-Beszámoltató Füzet”-et vezette az őrzött szállás 1. szolgálati helyén, a "111" szám alatti objektumban.

vádlott szolgálati viszonyát 2011. november 8. napján szüntették meg rendkívüli felmondással a xxxx. ált. számú, 2011. november 3. kelt munkáltatói jogkör gyakorlójának, valamint a 2011. november 4. napján kelt kivizsgáló jelentésére hivatkozva.

A vádlottat csigolyacsuszamlás miatt 2 alkalommal operálták, 2011. december 1. napján és 2014. május 28. napján. A vádlottnál a gerinc élettani görbületének fokozódása, az ágyéki gerinc alsó harmadában nyomásérzékenysége, a gerinc mozgástartományának beszűkülése, jobb combizomzat jelzett sorvadása, jobb comb külső felszínén érzékcsökkenés, jobb alsó végtag járás kímélete, sántító járás észlelhető.

Gerincbetegsége nem cáfolhatóan a fegyveres biztonsági szolgálatának megkezdésekor is fennállt, azonban betegsége kizárólag a járásában korlátozta, a felső végtagjait akadály nélkül tudta mozgatni, a betegsége miatt a szolgálatteljesítésben könnyítést nem kapott.

A "222" Őrzött Szállásán az elhelyezett idegenrendészeti eljárásban 39 fő őrizetes 2011. október 6. napján 11-12 óra közötti időben az elhelyezésükre szolgáló épületrész vagyontárgyainak megsemmisítésével és megrongálásával jelentős kárt okozott, a rendzavarás megszakítása érdekében fellépő őrszolgálat jogszerű intézkedését erőszakos cselekményükkel megakadályozták, majd az őrzött szállás objektumából három ponton kitörési kísérletet valósítottak meg. 

A rendkívüli eseményt követően a rendzavarásban részt vevő őrizetesekből 38 főt, köztük sértett 3, sértett 4, sértett 2, sértett 1sértetteket – orvosi vizsgálatuk után – 2011. október 7. napján a kora reggeli órákban a "111"  Őrzött Szállásra szállították át.

A rendzavarást kiváltó személyek között hangadó, kezdeményező volt sértett 3szudáni állampolgár.

A 38 fő őrizetes befogadására 2011. október 7. napján kb. 6 órától kb. 8. óráig került sor a "111"  Őrzött Szállás "333" úti objektumában. A befogadást a szolgálat 1. csoportja kezdte meg, majd 2011. október 7. napján 8. órájától a 2. csoport folytatta, amelyben FBŐ váltásparancsnok vádlott volt, további szolgálatot teljesítő biztonsági őrök voltak: tanú 16, tanú 2, tanú 9és "444" úti objektumból történő átvezénylést követően 13 órától  tanú 3.

A nagyszámú befogadás és a "222" Szálláshelyen történt rendkívüli esemény miatt az eligazítást az őrzött szálláshely vezetője tartotta, amelyen előírásra került, hogy a "222"-ből átszállított őrizetesek tekintetében fokozott zárkaellenőrzést kell tartani, valamint az őrizeteseket „zárkáztatják”, azaz a zárkát nem hagyhatják el, étkeztetésük pedig zárkánként történhetett. Továbbá vezetői utasításnak megfelelően meghatározott személyekre, köztük sértett 3-ra fokozottan kell figyelni.

Szintén a fokozott biztonsági előírások miatt a rendfenntartás érdekében a Bácska Bevetési Osztály tagjai is részt vettek az őrzött szállás őrzésében.

A szolgálati nap folyamán (2011. október 7. napjának 8 órájától 2011. október 8. napjának 8 órájáig) tanú 167-én kb. 9 órától 13 óráig kórházi őrzést végzett, majd kb. 13 órától 8-án 8 óráig a "333" úti objektumban folytatta a munkáját, tanú 2reggel kb. 9 órától 13 óráig szállításban vett részt, majd kb. 13.00 óra és 17.00 óra között kórházi őrzést végzett, ezt követően az őrzött szálláshelyen dolgozott, tanú 9a szolgálatát teljes egészében a "333" úti objektumban végezte, míg vádlott reggel kb. 9 órától 17. óráig, majd kb. 21.00 órától 8-án reggel 8.00 óráig az őrzött szálláshelyen teljesítette a szolgálatát, a köztes időben, kb. 17. órától 21.00 óráig kórházi őrzést végzett.

A "222"-ből átszállított őrizetesek befogadást követően zárkákba kerültek elhelyezésre, ahol a fegyveres biztonsági őrök a szolgálatot teljesítő hivatásos rendőrökkel együtt óránként zárkaellenőrzést tartottak, valamint az őrizetesek csomagvizsgálatát végezték el 2011. október 8. napján a hajnali órákban. 

vádlott szolgálati feladatainak ellátása során a fenti 38 fő közül a vezérként megnevezett sértett 3sértettet és további 3 személyt bántalmazott az alábbiak szerint:

1.)

2011. október 7. napján a fenti módon átszállított és a "111" Őrzött Szálláshely "333" úti objektumban a 105. számú zárkában reggel 9 óra körüli időben tartott zárkaellenőrzés közben az ágyon fekvő sértett 2sértettet bal oldali bordái körül több alkalommal megrúgta, majd a felálló sértettet több alkalommal arcon ütötte, melynek következtében a sértett arcán bőrpír keletkezett, illetve szemei bedagadtak, mely mindkét arcfél és szem környéki lágyszöveti zúzódását jelenti, ezen sérülések büntetőjogi gyógytartama 8 napon belüli.

A sértett az őt ért bántalmazás miatt magánidítványt nem terjesztett elő.

sértett 2líbiai állampolgár 2011. november 25. napjáig volt idegenrendészeti őrizetben azzal, hogy az előírt tartózkodási helyen (xxxxx Közösségi Szállás) köteles tartózkodni, jelenlegi tartózkodási helye ismeretlen.

2.)

2011. október 7. napján kb. 12. óra körüli időben tartott zárkaellenőrzés során vádlott ugyanezen 105. zárkában elhelyezett sértett 3sértetthez lépett,  és a lehajtott fejjel álló sértettet bal kézzel, nyitott tenyérrel a tenyér külső és belső élével összesen 5 alkalommal közepes erővel tarkón ütötte, miközben a „raszta” jelzővel illette. Ezt követően két alkalommal vese tájékon is megütötte. 

2011. október 8. napján hajnal 2-3 óra közötti időben csomagátvizsgálás során vádlott a sértettet tovább bántalmazta, őt jobb karjával oldalán ütötte meg, majd jobb kéz öklével a sértett gyomrába vágott, valamint ismét vesetájékon ütötte meg, továbbá egy alkalommal ököllel mellkason vágta. Eközben a vádlott ismételten a „raszta” kifejezést használta.

A csomagátvizsgálás során a sértett csomagjában talált egy db kockasajtot a sértett szájába tömte. Ennek következtében a sértett szája felrepedt, vérzett.

A sértett az őt ért bántalmazás miatt éhségsztrájkba kezdett, azaz megtagadta az étkezést, amelyet véglegesen 2011. október 20. napján fejezett be.

Kétséget kizáró módon nem volt megállapítható, hogy a vádlott 2011. október 11. napján a fenti bánásmód miatt éhségsztrájkot folytató sértettet ívásra kényszerítette majd újból bántalmazta.

A sértettet több alkalommal kiszállították a Kórházba alhasi, vesetájéki panaszok miatt, így 2011. október 13. napján 20 órakor, 2011. október 15. napján 17.30 órakor, valamint október 20. napján. Az ellátásáról készült ambuláns lapokon külsérelmi nyom nem került rögzítésre. 

A sértett a fenti bántalmazások következtében részben külsérelmi nyom nélküli sérüléseket, valamint az arc lágyszöveti zúzódását, az ajak nyálkahártya repesztett sebzését szenvedte el, ezen utóbbi sérülések büntetőjogi gyógytartama 8 napon belüli. 

A sértett az őt ért bántalmazások miatt magánindítványt terjesztett elő.

Kétséget kizáró módon nem állapítható meg, hogy a vádlott sértett 3sértettet bőrszíne, sajátos hajviselete, ezáltal faji, nemzeti, etnikai, vagy vallási hovatartozása miatt bántalmazta.

A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Nyugat-dunántúli Regionális Igazgatóság Idegenrendészeti Osztálya 2012. február 13. napján kelt 106-7-9269/51/2011-Ké számú határozatában sértett 3sértett idegenrendészeti őrizetét megszüntette. A sértett szabadlábra kerülését követően ismeretlen helyre távozott.

3.)

vádlott 2011. október 7. napján – pontosan meg nem határozható időpontban - a szintén 105. zárkában elhelyezett sértett 4 szír állampolgárságú őrizetest mielőtt a meghallgatásra kísérte volna, a zárkában jobb kézzel gyomron vágta.

A sértett a bántalmazás következtében külsérelmi nyommal nem járó sérülést szenvedett el, a sérülés büntetőjogi gyógytartama nem állapítható meg.

A sértett az őt ért bántalmazás miatt magánindítvánnyal nem élt a vádlottal szemben.

Sértett 4 szír állampolgár idegenrendészeti őrizetét 2012. január 25. napján szüntette meg a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Dél-alföldi Regionális Igazgatósága a 106-3-13055/10/2011-Ké. számú határozatával. A sértett 2012. szeptember 11. napjától rendelkezett érvényes belföldi lakcímmel, azonban jelenleg ismeretlen helyen tartózkodik.

4.)

vádlotta "111" Őrzött Szálláshely "333" úti objektumában, a 104. zárkában elhelyezett sértett 1líbiai állampolgárt 2011. október 7. napján reggel 9 óra körüli időben a zárkában akként bántalmazta, hogy a sértettet egy alkalommal jobb kézzel, nyitott tenyérrel gyomron ütötte, aminek hatására a sértett a földre rogyott.

Ezt követően a vádlott délután 15 óra körüli időben ismételten a sértetthez lépett a zárkában és a sértettet arcának jobb felén jobb kézzel nyitott tenyérrel egy alkalommal megütötte.

A sértett részben külsérelmi nyom nélküli, részben a száj nyálkahártya repesztett sérülését szenvedte el, amely sérülés büntetőjogi gyógytartama 8 napon belüli.

A sértett az őt ért bántalmazás miatt magánindítvánnyal élt a vádlottal szemben.

sértett 1, magát líbiai állampolgárnak valló sértett idegenrendészeti őrizetét 2012. március 9. napján szüntette meg a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal Nyugat-dunántúli Regionális Igazgatósága a 106-7-3548/103/2011-Ké. számú határozatával, utoljára a "111" Őrzött Szálláshelyen tartózkodott, jelenlegi tartózkodási helye ismeretlen.

----- 

vádlott az eljárás során mindvégig következetesen tagadta a terhére rótt bűncselekmények elkövetését. Védekezésül előadta, hogy a szolgálat teljesítése során egy őrizetest sem bántalmazott, munkáját mindvégig becsülettel, a jogszabályokat betartva látta el. Vallomásaiban kitért arra, hogy az őrizetesekkel szemben a rend megtartása érdekében szükséges volt a határozott fellépés, azonban az őrizetesek kéréseinek igyekezett eleget tenni.

A "222" őrizetesek átszállításával kapcsolatban előadta, hogy a parancsnok hosszú eligazítást tartott, amikor is tájékoztatást kaptak a "222"-ben történtekről, arról, hogy etnikai hovatartozás miatt robbant ki a verekedés, 4-5-6 személyt neveztek meg, akik kirobbantották a verekedést, de nevükre már nem emlékezett.

A sértettek konkrét bántalmazásaival kapcsolatban védekezésében arra hivatkozott, hogy a sértettek közül sértett 3volt a hangadó, aki úgy akart akaratának érvényt szerezni, hogy szövetségeseket keresett, és koholt vádakat hozott fel ellene. Álláspontja szerint azért vele szemben tettek terhelő vallomást, mert ő könnyen megjegyezhető volt rekedt hangjáról, sántításáról. Előadta azt is, hogy az őrizetesekkel egyedül nem lehetett, a zárkaellenőrzést legalább 3-an végezték, de az ajtók nyitása miatt legalább ketten voltak, és jelen esetekben a "222" események miatt az őrzés megerősített volt, azaz a Bácska Bevetési Osztály tagjai is részt vettek ebben, így a zárkaellenőrzésben is.

Állítása szerint 2011. október 7-én a nap folyamán jórészt kórházi őrzést végzett, illetve adminisztrációs feladatokat látott el, így a sértettek elmondása szerinti időpontban nem is volt a szálláshelyen, illetve az őrizetesekkel alig találkozott, csak 22 óra után. Hivatkozott arra is, hogy sértett 3olyan napokra nézve is tett terhelő nyilatkozatot, amikor nem is volt szolgálatban.

Védekezése részeként előadta azt is, hogy a sértettek által elmondott bántalmazást nem is tudta véghez vinni, mert akkor már olyan fokú gerincproblémai voltak, amelyek a mozgásában korlátozták, emiatt egyébként könnyített szolgálatban volt, így leginkább papírmunkát végzett. A szolgálat során vezetett eligazító füzet kitöltésével kapcsolatban arra hivatkozott, hogy a bejegyzések nem pontosak, így a bejegyzéstől eltérően is történhetett a szolgálat teljesítése.

Továbbá hivatkozott sportmúltjára is, miszerint az általa 30 éve űzött harcművészetben a takewoondoban nyitott tenyérrel nem szabad ütni, így egy esetleges verekedésben, bántalmazásban biztosan nem ütött volna tenyérrel, hanem kizárólag a takewoondóban engedélyezett ököl tartással. Elmondása szerint egyébként ezen ütések esetében sem kizárólag a kar mozdul, hanem az ütésbe be kell hajolni, amit a gerincbetegsége miatt a vádbeli időszakban nem tudott volna megtenni.

A bíróság a lefolytatott bizonyítási eljárás alapján a vádlott védekezését nem fogadta el az alábbiak szerint:

A bíróság az eljárás során a vádlott kihallgatását követően tanúként hallgatta ki tanú 5, tanú 15, tanú 17, tanú 9, tanú 3, tanú 16, tanú 14, tanú 2, tanú 1, tanú 13, tanú 6, tanú 12, tanú 10, tanú 11, tanú 7, tanú 8, tanú 4tanúkat, továbbá a nyomozás során kihallgatott, de a bíróság előtti eljárásban ismeretlen helyen tartózkodó sértett tanúk kihallgatási jegyzőkönyveit felolvasta, valamint felolvasással tárgyalás anyagává tette tanú 18, tanú 19, tanú 20, tanú 21, tanú 22, tanú 23, tanú 24, tanú 25, tanú 26, tanú 27, tanú 28, tanú 29, tanú 30, tanú 31, tanú 32, tanú 33, tanú 34, tanú 35, tanú 36, tanú 37, tanú 38, tanú 39, tanú 40, tanú 41, tanú 42. tanúk nyomozás során tett tanúvallomását. Ezen túlmenően a bíróság szükségesnek látta igazságügyi orvosszakértő kirendelését a sértettek sérülései, és a vádlott védekezésére figyelemmel a vádlott egészségi állapota tekintetében, és beszerezte a "222" őrzött szálláshelyen történt események kapcsán született értékelő jelentést, a "222"-ből átszállított őrizetesekről készült orvosi vizsgálati lapokat, valamint részben a hivatásos rendőrök és a fegyveres biztonsági őrök szolgálatának teljesítéséről szóló ügyeletes előjegyzéseket, eligazító-beszámoltató füzeteket, valamint a vádlott vonatkozásában a munkaszerződését, a munkaviszonyának megszüntetéséről szóló határozatot, a munkaköri leírást. 

A kihallgatott tanúk közül a kérdéses napon, 2011. október 7. napján, amikor is a vád szerint a vádlott több őrizetest is bántalmazott, az eligazító-beszámoltató füzet bejegyzése szerint és a tanúvallomások alapján is a vádlottal együtt tanú 16, tanú 2, tanú 9és átvezényléssel 13. órától tanú 3 fegyveres biztonsági őrök teljesítettek szolgálatot.

tanú 16tanú a befogadásról és az azon a napon kezdődő fokozott ellenőrzésről beszámolni nem tudott, mivel elmondása szerint reggeltől 14 óráig kórházi őrzést végzett, egy őrizetest egyedül őrzött. Ezt támasztotta alá a eligazító-beszámoltató füzet bejegyzése is azzal, hogy a kórházi őrzést részéről 13. óráig mutatta. Állítása szerint zárkaellenőrzést nem végzett aznap, a kórházból visszatérve leletezett, illetve a zárkaellenőrzést végzőknek az emeletre vezető zárt ajtót nyitotta. Nyomozás során tett vallomásában (2012. február 16.) óráról órára beszámolt arról, hogy mikor hol végezte a munkáját. Előadta, hogy ugyan a ruházatvizsgálóban dolgozott, papírmunkát végzett, azonban nem tartózkodott ott folyamatosan. Elmondása szerint 23 órától másnap reggel 7-ig pihenő ideje volt. Ez utóbbi állítását az eligazító füzet részben támasztotta alá, mivel bejegyzés szerint 2011. október 8. napján hajnal 2. óráig zárkaellenőrzésben vett részt, azután volt a pihenő ideje.

tanú 2a tárgyaláson ezen a napon végzett munkájával kapcsolatban nem tudott határozottan nyilatkozni, pontosan nem emlékezett arra, hogy hol tartózkodott. A tanács elnöke által elé tárt füzet bejegyzéseit nem vitatta. A nyomozás során úgy nyilatkozott, hogy végzett zárkaellenőrzést a vádlottal együtt. Az eligazító-beszámoltató füzet bejegyzései szerint 17 órától végezték együtt a zárkaellenőrzést egészen 21 óráig, majd 2011. október 8. napján hajnal 3 órától 8-ig. 7-én délelőtt szállításban vett részt, amelyet vallomásában nem cáfolt.

tanú 9tanú tárgyaláson tett vallomásában főbb vonalakban a nyomozati vallomásával egyezően nyilatkozott. Annyit módosított vallomásán, hogy emlékezete szerint későbbiekben sem hallott őrizetesek megveréséről, csak „itatásról”. A módosításnak elfogadható okát nem adta, hiszen csak arra hivatkozott, hogy nem olvasta el a jegyzőkönyvet, amit aláírt. Állítása szerint a "222"-ről őrizetesek befogadásával, őrzésével kapcsolatban nem volt semmilyen különös dolog, csak a megerősített szolgálatra emlékezett. Úgy nyilatkozott, hogy a munkájukat a szokott módon végezték, és a zárkaellenőrzésben vádlott is részt vett. Ehhez képest nyomozati vallomásában beszámolt a szigorúbb ellenőrzésről, továbbá úgy nyilatkozott, hogy egész nap a ruházatátvizsgálással foglalkozott, amelyet egyedül végzett. A vádlott kísérést végzett. A vallomása így több pontban ellentmondó volt a vádlotti védekezéssel szemben, hiszen a vádlott állítása szerint az őrizetesekkel aznap gyakorlatilag nem is találkozott, csak papírmunkát végzett, illetve ellentmondó volt saját, nyomozó hatóság előtt tett vallomásával is. Mivel elfogadható módon a tanú nem tudta megindokolni, hogy miért tér el korábbi vallomásától, a bíróság az eseményekhez időben közelebbi időben tett nyomozati vallomását fogadta el.
 
Lényeges körülmény tanú 9tanú vallomásában, hogy határozottan emlékezett sértett 3sértettre, őt a raszta hajáról jegyezte meg. Állítása szerint őt nem ő vizsgálta át, amelyből szintén az következik, hogy a csomagátvizsgálás során a vádlottnak közreműködnie kellett.

Tanú 3 alapvetően a "555" úti objektumban kezdte meg a szolgálatot, azonban 13 órától átvezényelték a "'333" úti szálláshelyre. Onnantól kezdve ott dolgozott. Nyomozás során úgy nyilatkozott, hogy étkeztetést végzették együtt, egyébként csomag és ruházatátvizsgálással foglalkozott tanú 9nal és tanú 2tel együtt. Állítása szerint a vádlottal együtt aznap nem volt zárkaellenőrzésen, de volt olyan zárkaellenőrzés, amelyen ő nem vett részt. Ő is emlékezett a „raszta hajú” őrizetesre. A tárgyaláson már azt állította, hogy a "222"-i őrizetesekkel kapcsolatban semmilyen munkát nem végzett, amely nyilvánvalóan cáfolható nyomozati vallomásával, valamint az eligazító-beszámoltató füzet bejegyzéseivel is, így a bíróság a nyomozás során tett vallomását fogadta el.

A bíróság a fenti tanúk és a vádlott által elmondottakat egybevetette az eligazító-beszámoltató füzet bejegyzéseivel azt a következtetést vonta le, hogy 2011. október 7. napján reggel 8 órától 8-án reggel 8-ig a "333" úti objektumban 4, majd 13 órától összesen 5 fegyveres biztonsági őr dolgozott. A feladatok megoszlása miatt (kórházi őrzés, szállítás, zárkaellenőrzés, csomagátvizsgálás) délelőtt ténylegesen 2, a kora délutáni óráktól 3 maximum 4 őr, éjjel pedig mind az 5 fegyveres biztonsági őr tartózkodott egy időben a központi szálláshelyen, azonban azt pontosan meghatározni, hogy ki mikor kivel milyen feladatot látott el nem lehetett meghatározni az ellentmondásos nyilatkozatok, valamint az eligazító-beszámoltató füzet nem pontos bejegyzései miatt. 

A vádlott által elmondottak és a fenti tanúk vallomása több részletben ellentmondó volt, az viszont egyértelműen cáfolásra került a tanúk nyomozás során tett vallomásai alapján, hogy vádlott a "222"-ből átszállított őrizetesek esetében a zárkaellenőrzésben, az őrizetesek kísérésében, valamint a csomagátvizsgálásban, valamint az emeleten zajló étkeztetésben nem vett volna részt. Ezt támasztja alá egyébiránt a többi kihallgatott tanúk közül például tanú 12tanú nyomozás során tett vallomása is, miszerint a központi épületben számos feladatot el kellett látni, és ehhez képest kevesen voltak, így mindenkinek mindenben részt kellett vennie.

A füzet bejegyzéseiről a vallomások tükrében valóban megállapítható volt, hogy nem pontosak, így pl. tanú 3, mint 5. biztonsági őr a központi szálláshelyen az ellenőrzésben résztvevőként reggel 9 órától van feltüntetve, azonban ő csak 13 órától volt a "333" úti szálláshelyen, továbbá tanú 16a bejegyzés szerint 13-ig végzett kórházi ellenőrzést, azonban vallomása szerint 14 óráig volt a kórházban. Ennek ellenére azonban a bejegyzések hozzávetőlegesen tükrözték a tanúvallomások alapján azt, hogy kb. mikor ki hol teljesítette a szolgálatát.

Az aznapi tevékenységükről 2011. október 17-én valamennyien jelentést készítettek, amelyekben nem részletezték az általuk végzett munkát, továbbá az őrizetesek állapotáról írtak, így ezen jelentések sem voltak a vádlotti védekezés alátámasztására alkalmasak, miszerint az őrizetesekkel estig nem is találkozott, mozgatásukban nem vett részt. Október 22. napján írt jelentésében a vádlott a kórházi őrzésről számol be, azonban ez nem egész nap történt, csupán a délutáni óráktól lehetett, azaz a vádban szereplő időpontokra nézve, amelyek erre a napra estek, minden kétséget kizáró módon megállapítható volt, hogy a vádlott biztosan a "333" úti objektumban tartózkodott. 

A szigorított őrzés szabályainak megfelelően az óránkénti zárkaellenőrzést a fegyveres őrök a hivatásos állományú személyekkel, illetve a Bácska Bevetési Osztály tagjaival végezték. A fentieket figyelembe véve az volt tehát megállapítható, hogy 2011. október 7-én egészen 13-14 óráig ezt a munkát vádlott és tanú 9végezhette, mivel ebben az időszakban sem tanú 16, sem tanú 2, sem tanú 3 nem tartózkodott az épületben.

Az is megállapítható szintén a tanúvallomások, valamint az eligazító-beszámoltató füzet bejegyzései alapján, hogy 7-én 23 órától 8-án hajnal 3-ig tanú 3 és tanú 2pihenő idejüket töltötték, míg 8-án hajnal 3-tól reggel 7-ig 3-an, vádlott, tanú 9és tanú 16vette igénybe a munkaközi szünetet. Tehát szintén a vádban szereplő időpontban (október 8. hajnal 2-3 közötti időben) tanú 9, vádlottal és tanú 16-tal együtt dolgozott.

Összességében tehát a vádlottal a vádbeli időpontban szolgálatot teljesítő fegyveres biztonsági őrök vallomása, valamint a hivatkozott eligazító-beszámoltató füzet alapján megállapítható volt az, hogy a kérdéses időpontokban a vádlott a "333" úti objektumban tartózkodott, és a védekezésével ellentétben szükségszerűen részt vett a zárkaellenőrzésben, a csomagátvizsgálásban, az őrizetesek kísérésében. 

A fentiekből következően a tanúk azon állítása, hogy előttük a vádlott nem bántalmazott senkit, a vádlotti védekezés alátámasztására nem alkalmas, mivel a vádlotti védekezésével már ezen tanúk vallomása is több pontban ellentétes volt, míg a sértettek vallomása egyértelműen cáfolta.

A bíróság úgy ítélte meg, hogy a vádlottal együtt szolgálatot teljesítő tanú 16, tanú 9, tanú 2és tanú 3. fegyveres biztonsági őrök közül szükségképpen legalább egy őr végzett zárkaellenőrzést a vádlottal, azaz valamelyik őr látta vagy láthatta a bántalmazásokat, azonban a fenti ellentmondások miatt nem volt megállapítható, hogy melyikük. Ezen túlmenően a bíróság figyelemmel volt arra is, hogy a vádlott volt a megbízott csoportvezető, így a vele egyidőben szolgálatot teljesítő őrök beosztottainak volt tekinthetők, amely a szolgálat alatt valamelyest függőségi viszonyt jelentett. Továbbá arra is tekintettel volt a bíróság, hogy amennyiben egy fegyveres biztonsági őr szabálytalanságot tapasztal, azt jelentenie kell, így a látott vagy hallott bántalmazásról való utóbb tett vallomással azt is elismerte volna, hogy a vádbeli időben elmulasztotta a jelentéstételi kötelezettségét, vagy a bántalmazásban egyébként részt vett volna, azonban önmagát egyikőjük sem volt köteles bűncselekmény elkövetésével vádolni. 

A sértetteket a nyomozó hatóság, valamint a nyomozás során nyomozási bíró hallgatta meg. A bíróság a vádlott indítványára megkísérelte ezen sértettek tartózkodási helyének felkutatását személyes kihallgatás céljából, amely azonban nem vezetett eredményre, így a tárgyaláson való kihallgatásuk nem volt lehetséges.

sértett 3sértett az eljárás során nyomozás alatt a bántalmazásainak egy része tekintetében több alkalommal következetesen, ellentmondásmentesen nyilatkozott, annak körülményeit előadta. Állítása szerint a vádlott több alkalommal megütötte a zárkában a zárkaellenőrzés során, továbbá bántalmazta a csomagvizsgálás alkalmával, éhségsztrájk alatt a fürdőben, és a kórházban is. A vallomásaiban részletesen beszámolt arról, hogy a vádlott mikor, hány alkalommal, milyen módon mely testtájékon ütötte meg. A sértett önmagától a többi őrizetes bántalmazásáról nem számolt be, és sem a nyomozó hatóság, sem nyomozási bíró a többi sértett tekintetében nem kérdezte. Ez a bírósági eljárás keretében már nem volt pótolható.

sértett 2. szintén főbb vonalakban egybehangzóan nyilatkozott részben saját részben sértett 3bántalmazásáról. Állítása szerint a bántalmazások folyamatosak voltak mindaddig, amíg egy ügyvédnő meg nem érkezett. Ezen utóbbi állítása azonban sem tanúvallomásokkal – még más sértetti vallomással sem – sem egyéb bizonyítékokkal nem került alátámasztásra. 

Sértett 4. a nyomozás során szintén beszámolt bántalmazásról, sérülésekről, azonban kihallgatása mondhatni félbeszakadt, mert félelemből nem volt hajlandó többet mondani. Nyomozási bíró előtt a vádlott jelenlétében azonban megismételte, hogy bántalmazás történt a zárkaellenőrzés során, először sértett 2-t ütötte meg a vádlott, majd a következő zárkaellenőrzés során ismételten sértett 2-t és sértett 3jajgatott, őket bántalmazta a vádlott. Továbbá beszámolt arról is, hogy a csomagátvizsgálás alkalmával hallotta sértett 3sértettet kiabálni, jajgatni. Az őt ért bántalmazással kapcsolatban következetesen adta elő azt, hogy a vádlott aznap egy alkalommal őt is megütötte mielőtt lekísérte volna meghallgatásra. 

A sértettként kihallgatott sértett 2, sértett 4. és sértett 3sértetteknek a nyomozó hatóság és nyomozási bíró előtt tett vallomásaikat egybevetve az volt megállapítható, hogy a 2011. október 7-8. napján történt bántalmazások tekintetében hasonlóképpen számoltak be arról, hogy a zárkaellenőrzés során a vádlott lépett be a zárkába többed magával, erőteljesen lépett fel az ellenőrzés során, és a 105. számú zárkában lévő őrizetesek közül több személyt több alkalommal bántalmazott.

Sértett 2. vallomásában túlzó, és alá nem támasztható momentumok is vannak, így különösen az, hogy a bántalmazás minden zárkaellenőrzés alkalmával volt, és több napon át tartott. Azonban figyelemmel sértett 4. és sértett 3vallomására is, teljes egészében nem tekinthető valótlannak, igazolhatatlannak állításai. A bíróság arra is figyelemmel volt, hogy sértett 3sértett több fórumon, így az idegenrendészeti osztályon történő meghallgatásakor, tanú 10. előtt, majd a nyomozás során a nyomozóhatóságnak, valamint nyomozási bírónak részletesen ellentmondásmentesen beszámolt az őt ért bántalmazásokról.

Ehhez képest azonban sértett 3sértett esetében a befogadás napját követő napokban ért bántalmazások tekintetében az általa elmondottak nem kerültek alátámasztásra.

A vád szerint a vádlott az éhségsztrájkot folytató sértettet 2011. október 11. napján oly módon bántalmazta, hogy őt erőszakkal megitatta.

A sértett etekintetben a nyomozati szakban két alkalommal tett vallomást, tehát az idegenrendészeti meghallgatásakor erről nem tett említést.

A sértett elmondása szerint a befogadást követő 4. napon, amikor már megkezdte az éhségsztrájkot a vádlott az esti órákban bement a cellába, kivitte őt a fürdőbe, ahol a vádlott kollégái lefogták, a vádlott pedig erőszakkal megitatta teával, illetve bántalmazta. A szájából folyt a vér, illetve olyan fájdalmai voltak vesetájékon, hogy nem tudott mozdulni. A vádlott ezután az elkülönítőbe vitte, miközben felemelte a földről a fejét beütötte. Onnan pedig kiszállították a kórházba, ahol a vádlott ismételten megütötte vesetájékon.

A bíróság ezen sértetti előadást nem fogadta el, mert objektív rendelkezésre álló bizonyítékokkal áll ellentétben. 

sértett 3határozottan azt állította, hogy a befogadást követően a 4. napon történtek a fenti bántalmazások. Ezen a napon az eligazító-beszámoltató füzet szerint valóban a vádlott is volt szolgálatban, azonban erre a napra nézve a sértett tanú kórházba történő kezelésére nincs adat.

A sértettet 2011. október 13-án, 15-én és 20. napján szállították kórházba alhasi fájdalmak miatt. A 13-ai és 20-ai kiszállításáról, illetve kórházi vizsgálatairól készültek orvosi dokumentumok, míg a 15-ei vizsgálattal kapcsolatban tanú 13, egészségügyi alkalmazott készített feljegyzést. 

tanú 13tanú a tárgyaláson sértett 3sértettre úgy mint éhségsztrájkot folytató személyre emlékezett, de részletesen nem tudott nyilatkozni az ellátásáról. A nyomozás során azonban elmondta, hogy volt olyan alkalom, amikor a sértett kiszállításra került a helyi kórházba, a kísérésben tanú 1és vádlott vett részt. Beszámolt arról is, hogy a sértett a fejét beütötte egy padba.

A fenti tanú vallomása, az általa készített jelentés, valamint az eligazító-beszámoltató füzet bejegyzéseit egybevetve a bíróság megállapította, hogy kizárólag 2011. október 15. napján történhetett a sértett kiszállítása, mivel ezen napon voltak együtt szolgálatban a vádlott és tanú 1, valamint tanú 13is erre a napra írta jelentését. Egyébiránt tanú 1tanú is a nyomozás során beszámolt arról, hogy egy alkalommal kivitték a kórházba a sértettet.

sértett 3sértett fenti esettel kapcsolatos előadását tehát a fenti tanúk, valamint a fegyveres biztonsági őrök szolgálati beosztását mutató eligazító-beszámoltató füzet bejegyzései, továbbá tanú 13által készített jelentés cáfolta, legalábbis az időpontra nézve, míg bántalmazásának, sérüléseinek alátámasztására szolgáló bizonyíték nem merült fel, így ezen vádirati tényállási rész tekintetében a bíróság úgy ítélte meg, sértett 32011. október 11. napján történő bántalmazása kétséget kizáróan nem volt megállapítható.

A bíróság megítélése szerint ezen cselekménysorozat – fürdőben és kórházban való bántalmazás – más napon való elkövetése sem állapítható meg, részben a fenti ellentmondások miatt, másrészt azért sem, mert a sértett által elmondott sérülés – a száján folyt a vér – olyan jellegű külsérelmi nyomot jelentett volna, amelyet a pár órával később történő kórházban való vizsgálata során még a nyelvi nehézségek ellenére is könnyen észrevehető és dokumentálható lett volna.

Külön kell értékelni sértett 1vallomásait, mivel ő nem a 105 zárkában volt elhelyezve, így a többi sértett bántalmazását nem észlelhette, míg az őt ért ütéseket a kihallgatott idegenrendészeti őrizetben lévők szintén nem láthatták. A sértett tanú következetesen, ellentmondásmentesen nyilatkozott a zárkában történtekről mind az idegenrendészeti osztályon, a nyomozás során és nyomozási bíró előtti meghallgatása alkalmával. A sértett a bántalmazás idejére, körülményeire és a módjára nézve részben hasonlóan nyilatkozott a többi sértettel és a többi sértetthez hasonlóan egyértelműen a vádlottra vonatkozó jellemzőket – rekedt hang és sántítás – jelölte meg az elkövető beazonosításakor.

sértett 2, sértett 4. és sértett 3, sértett 1sértettek vonatkozásában tehát a 2011. október 7-8. napján történt bántalmazás tényét saját, illetve egymással főbb vonalakban egybehangzó vallomásuk alátámasztja azzal, hogy a vádlotti védekezés a 24 órás szolgálat teljesítése kapcsán a korábban kifejtettek szerint egyértelműen cáfolásra került.

A rendelkezésre álló iratok – ügyeletesi előjegyzés bejegyzése –  szerint 2011. október 11. napján tanú 10. az őrzött szálláson megjelent. A nyomozás során tett vallomásában beszámolt arról, hogy ekkor már sértett 3éhség-sztrájkolt, és elmondta, hogy egy őr bántalmazta, akinek megadta a jelvényszámát. A sértett gyomor fájdalomra hivatkozott. Ekkor a tanú külsérelmi nyomot nem látott a sértetten. A tárgyaláson már csak főbb vonalakban emlékezett arra, hogy a sértettel beszélt. Tanúvallomásában elmondta, hogy nem csak a sértett, hanem több őrizetes is kifogásolta a fogvatartás körülményeit, így a gyakori ellenőrzést, mozgásuk korlátozását a szálláshelyen belül. Ezzel kapcsolatban belső vizsgálat készült, amely azonban a szigorúbb őrzési szabályokat szükségesnek találta.

Közvetett módon tehát tanú 10. nyomozás során tett vallomása is a sértettek által elmondottakat támasztotta alá, továbbá szintén közvetett módon tanú 11tanú vallomása is, aki nyomozás során beszámolt a sértettek panaszairól, az őket ért bántalmazásokról, megaláztatásokról.

tanú 43. nyomozási bíró előtt beszámolt arról, hogy őt valaki több alkalommal is bántalmazta, azonban nem tudta megnevezni, azonosítani bántalmazóját. Úgy nyilatkozott, hogy mások bántalmazását nem látta.

A  bíróság úgy ítélte meg, hogy a tanú fenti kijelentése nem cáfolja a többi sértett vallomását, ugyanis a tanú vallomása nem alkalmas tényállás megállapításának alapjául, mivel önmagával is ellentmondásba keveredett. Úgy nyilatkozott, hogy lehajtott fejjel állt, így nem látta, hogy ki ütötte meg, más bántalmazásának nem volt szemtanúja, azonban később, nyomozási bíró kérdésére előadta, hogy nem tudja miért bántalmazták őt és társait. 

A bíróság mellőzte tanú 44 nyomozó hatóság előtt tett vallomásának felolvasását, mivel a tanút nyomozási bíró nem hallgatta meg, és sértett 2. állítása szerint őt verték meg a legjobban, így az általa elmondottak valóságtartalma a fentiek miatt a bíróság megítélése szerint megkérdőjelezhető.

A sértettek bántalmazását tényszerűen az orvos szakértői vélemény nem tudta alátámasztani, mivel a sértetteket ért bántalmazások kapcsán látlelet nem készült, illetve egyéb orvosi dokumentum sem állt rendelkezésre kifejezetten a 2011. október 7-8. napján történtekről. A tanúk ugyanis a bántalmazás után közvetlenül nem kerültek orvosi vizsgálat alá, így reális lehetőség sem volt arra, hogy az esetlegesen külsérelmi nyomok rögzítésre kerüljenek. Megjegyzi a bíróság, hogy a tarkót, gyomrot és bordákat érő sérülések egyértelműen csak orvosi vizsgálat során derülhettek volna ki, míg az arcon lévő sérülések különösebb vizsgálódás nélkül is meghatározhatók.

Az orvosszakértő azonban megállapította, hogy amennyiben a sértett tanúk vallomása tényként elfogadható, akkor a sértettek által elmondott módon részben külsérelmi nyom nélküli, részben külsérelmi nyommal járó – pl. nyálkahártya repesztett sebzése – sérüléseket szenvedtek el. A szakértő szerint ezen sérülések akár közepes erejű tompa erőbehatásoktól keletkezhettek. 

Így a bíróság megítélése szerint az igazságügyi orvosszakértői vélemény közvetett módon a sértetti vallomásokat alátámasztotta a sérülések, valamint a sérülések keletkezési módja, valamint gyógytartama tekintetében.

A sértetteken kívül a kihallgatott majdnem valamennyi tanú úgy nyilatkozott, hogy a sértetteken külsérelmi nyomokat nem láttak. Ezzel szemben több tanú tapasztalt a "222"-ből átszállítottakon horzsolt, zúzott sérüléseket, míg a "222" szálláshelyen készült látlelet szerint gyakorlatilag minimális sérüléseik voltak.

A bíróság álláspontja szerint a kihallgatott fegyveres biztonsági őrök és hivatásos rendőrök vallomása annak ellenére, hogy közvetlenül nem számoltak be arról, hogy bántalmazást láttak volna nem alkalmasak a vádlotti védekezés alátámasztására.

Nyilvánvaló, hogy vádlottal nem egy csoportban, illetve ha egy csoportban is, de más objektumban szolgálatot teljesítő személyek vallomása gyakorlatilag irreleváns még akkor is, ha közvetlenül érintkeztek a sértettekkel (más napon), hiszen a tanúk némelyike beszámolt arról, hogy az őrizetesekkel nem tudnak kommunikálni, illetve az is kiderült, hogy a "222"-ből átszállított őrizetesek a győri eseményeket követően kellő képen megfélemlítettek voltak, a kontroll szoros volt, őrzésük szigorúbb, így logikus, hogy a sértettek nem panaszkodtak őröknek, rendőröknek. Így ezen tanúk vallomásából nem következik az, hogy bántalmazás nem is volt.

A vádlotti magatartás tekintetében figyelembe vette a bíróság az orvosszakértő megállapításait, valamint tanú 8, tanú 7. tanúk vallomását atekintetben, hogy a vádlott a sértettek bántalmazásra fizikai értelemben képes volt-e.

Az orvosszakértő megállapította, hogy a vádbeli időszakra, illetve azt megelőző időre nem állt rendelkezésére orvosi dokumentáció, míg az azt követő orvosi iratok és a vádlott személyes vizsgálata alapján nem volt kizárt, hogy a vádlott a kezével történő bántalmazást véghez tudott vinni. A tanúk szerint a vádlott szolgálatra alkalmas volt, a könnyített szolgálat nem volt számára engedélyezett, bár inkább irányító feladata volt. Azt tapasztalták, hogy sántított, fájt a dereka, de egyébként feladatait ellátta.

Tehát ezen bizonyítékokat együttesen értékelve a bíróság álláspontja szerint a vádlotti védekezés kifejezetten cáfolásra került etekintetben is.

A védelem hivatkozott arra, hogy a szálláshelyen gyakorlatilag a zárkán és fürdőn kívül mindenütt van kamera, így ha a vádlott kísérés közben bántalmazta volna valamelyik sértettet (sértett 4.), annak a felvételeken látszódnia kellett volna.

A bíróság ezen védekezést sem fogadta el. A sértettek szerint a bántalmazások a zárkában, csomagvizsgálat során történtek, tehát olyan helyen ahol nem volt kamera. Sértett 4. vallomásából is egyértelműen kiderül, hogy a bántalmazása még a zárkában történt, így a folyosón lévő kamera ezt az eseményt sem rögzíthette.

A vádlott részéről a sportmúltra történő hivatkozás irreleváns körülményre vonatkozott, a bíróság álláspontja szerint az, hogy a vádlott által űzött harcművészetben tilos a nyitott kézzel, tenyéréllel való ütés, nem zárja ki, hogy a vádlott ilyen módon bántalmazta sértetteket.

Összességében tehát a bíróság a tényállást a sértettek bántalmazása tekintetében a sértett 2, sértett 4. és sértett 3, sértett 1sértettek nyomozás során tett vallomásaik, az azt alátámasztó tanú 10, tanú 11tanúk vallomásai, továbbá a beszerzett igazságügyi orvosszakértői vélemény, és a rendelkezésre álló orvosi iratok alapján, míg a vádlott védekezésének egyes momentumait cáfoló tanú 8 és tanú 7. tanúk vallomása, az eligazító-beszámoltató füzetek, ügyeletes előjegyzés bejegyzése, valamint egyéb tények tekintetében a bíróság által beszerzett iratok, úgymint igazoló jelentések, vizsgálati anyagok, idegenrendészeti határozatok, a vádlott munkaszerződése, munkaköri leírás, munkaviszonyának megszüntetéséről szóló irat alapján állapította meg.

----- 

A bíróság a tényállásban foglalt bűncselekmények minősítése, valamint a büntetés kiszabása tekintetében az 1978. évi IV. törvény rendelkezései alkalmazta. 

A bűncselekmények elkövetésekor hatályban lévő 1978. évi IV. törvény 226. § (1) bekezdése szerinti hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás bűntette 3 évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, míg a 2012. évi C. törvény ugyanezen bűncselekményt 1 évtől 5 évig terjedő szabadságvesztéssel rendeli büntetni.

Az elkövetés idején, valamint elbíráláskor hatályban volt, illetve lévő törvény szerint a büntetés kiszabása a középarányos büntetésre vonatkozó rendelkezések szerint kell történjen. (Régi Btk. 83. § (2) bekezdés, új Btk. 80. § (2) bekezdés) 

Így a tényállás szerinti bűncselekmények esetén a vádlottal szemben a régi Btk. rendelkezései szerint – figyelemmel a halmazati büntetés kiszabására vonatkozó rendelkezéseire (régi Btk. 85. §) is – 2 hónap és  4,5 év közötti szabadságvesztést kell kiszabni, amelynek középaránya 2 év 15 nap. Az új Btk. szabályait figyelembe véve a büntetést 1 év és 7 év között kellene kiszabni, melynek középaránya 4 év.

Ugyan az új Btk. szabálya végrehajtandó szabadságvesztés esetében a feltételes szabadságra bocsátás szabályai tekintetében kedvezőbbnek tekinthető, azonban a tényállás szerinti egyik bűncselekmény lényegesen súlyosabb büntetéssel fenyegetett, amely miatt a bíróság megítélése szerint a vádlott tekintetében egyértelműen – a fentiekben kifejtettek szerint - a régi Btk. rendelkezései a kedvezőbbek.

A régi Btk. 226. § (1) bekezdése értelmében az a hivatalos személy, aki hivatalos eljárása során mást tettleg bántalmaz, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

A régi Btk. 170. § (1) bekezdése szerint aki más testi épségét vagy egészségét sérti, ha a sérülés vagy a betegség nyolc napon belül gyógyul, a könnyű testi sértés vétségét követi el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

A bíróság álláspontja szerint a régi Btk. szerinti hivatalos eljárásban való bántalmazás mind a 4 sértett sérelmére megállapítható.

A vádlott hivatalos személynek minősül továbbá a vádlott szolgálat teljesítése során, azzal összefüggésben követte el a bántalmazásokat jogellenes módon, mivel a sértettekkel szemben kényszerítő eszközt nem kellett alkalmazni, illetve a vádlott által kifejtett magatartás nem is tartozhatott ebbe a kategóriába. A hivatali eljárásban elkövetett bántalmazások közül sértett 3és sértett 1sértettek sérelmére folytatólagosnak minősül, mivel a vádlott őket külön-külön azonos elhatározásból, rövid időn belül több alkalommal bántalmazta.

A bíróság elfogadta a tényállás alapjául a sértettek vallomását és orvos szakértői véleményt, miszerint sértett 3sértett a bántalmazások következtében az arc lágyszöveti zúzódását, az ajak nyálkahártya repesztett sebzését, valamint sértett 1szintén az ajak nyálkahártya repesztett sebzését szenvedte el, amely sérülések 8 napon belül gyógyulóak.

A két sértett a vádlottal szemben joghatályos magánindítványt terjesztett elő.

A fentiek alapján a vádlott magatartása a két sértett tekintetében a könnyű testi sértés vétségének törvényi tényállását is kimerítette. 

A könnyű testi sértés vétsége nem olvad be a hivatali eljárásban elkövetett bántalmazás bűntettébe, ugyanis a bántalmazásnak a testi sértés mértékét nem kell elérnie, két esetben pedig a vádlott konkrét sérüléseket okozott, így ezen bűncselekményei halmazatban megállapíthatóak.

Mindezek alapján vádlott megvalósította a 
–	4 rb az 1978. évi IV. törvény 226. § (1) bekezdése alapján minősülő és büntetendő  hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás bűntettét, melyből 2 rendbeli folytatólagosnak minősül mint a Btk. 20. § (1) bekezdése szerinti tettes, és 
–	2 rb az 1978. évi IV. törvény 170. § (1) bekezdése szerint minősülő és büntetendő könnyű testi sértés vétségét, mint a Btk. 20. § (1) bekezdése szerinti tettes.

A bíróság a büntetés kiszabása során a vádlott javára enyhítő körülményként értékelte a bűncselekmények elkövetése óta eltelt hosszabb időt, valamint azt, hogy a vádlott 3 gyermek eltartásáról köteles gondoskodni, valamint jelenlegi, megromlott egészségi (fizikai) állapotát. Súlyosító körülményként értékelendő a terhére a megvalósult halmazat.

A bíróság álláspontja szerint a vádlott büntetlen előélete nem vehető figyelembe a vádlott javára, mivel olyan hivatalos személynek minősül, amelyhez a büntetlen előélet előfeltétel.

Ezen bűnösségi körülményeket együttesen értékelve a megvalósult bűncselekmények konkrét tárgyi súlyával, a bíróság úgy ítélte meg, hogy a vádlottal szemben a Btk. 43. § a) pontja szerinti börtönbüntetés kiszabása indokolt, annak mértéke tekintetében a bíróság – figyelemmel a fentiekben taglalt büntetéskiszabása elvekre és konkrét szabályokra – úgy ítélte meg, hogy a vádlottal szemben nem szükséges még a halmazat ellenére sem a középarányos, 2 évet meghaladó szabadságvesztés kiszabása különös tekintettel jelenlegi egészségi állapotára. Ezen túlmenően a bíróság úgy ítélte meg, hogy a régi Btk. 37. §-ában megfogalmazott büntetés célja a kiszabott büntetés végrehajtása nélkül is érvényre juthat, így a Btk. 89. § (1) és (2) bekezdése alapján a börtönbüntetés végrehajtását próbaidőre felfüggesztette.

A bíróság tekintettel arra, hogy a vádlott szolgálati viszonyát megszüntették, továbbá arra, hogy megromlott fizikai állapota miatt rokkantnyugdíjazása folyamatban van, szükségtelennek tartotta a régi Btk. 56-57. §-a szerinti foglalkozástól eltiltás büntetés alkalmazását.

A bíróság a kiszabott szabadságvesztés esetleges végrehajtása esetére rendelkezett a a vádlott által előzetes fogvatartásban töltött idő beszámításáról a régi Btk. 99. § (1) bekezdése alapján.

A vádlott a büntetés végrehajtása esetén a büntetés 3/4 részének kitöltése után bocsátható feltételes szabadságra a Btk. 47. § (2) bekezdés II. fordulata alapján.

A bűnügyi költség viselésére vonatkozó rendelkezés a Be. 338. § (1) bekezdésén alapul.

----- 

A régi Btk. 174/B. § (1) bekezdése alapján aki mást valamely nemzeti, etnikai, faji, vallási csoporthoz vagy a lakosság egyes csoportjaihoz tartozása vagy vélt tartozása miatt bántalmaz, illetőleg erőszakkal vagy fenyegetéssel arra kényszerít, hogy valamit tegyen, ne tegyen vagy eltűrjön, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

A fenti törvényi rendelkezés értelmében tehát annak vizsgálata volt szükséges, hogy a vádlott sértett 3sértettet milyen okból bántalmazta, ugyanis ezen bűncselekmény megvalósulásához elengedhetetlen annak megállapítása, hogy az elkövetőt a sértettet bántalmazásában a sértett más nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoporthoz tartozása motiválja. A cselekmény akkor is megállapítható, ha az elkövető teljes bizonyossággal nem fogja át ezen tényt, csupán az említett csoporthoz tartozónak hitte.

A bíróság megítélése szerint a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján kizárólag a bántalmazás ténye állapítható meg kétséget kizáróan, a vádlott célzata, hogy miért bántalmazta a sértetteket nem volt megállapítható.

sértett 3sértett több alkalommal elmondta, hogy szerinte bőrszíne, raszta haja miatt verte meg a vádlott, azonban a bíróság álláspontja szerint a megállapított tényállás szerint kétséget kizáró módon az nem állítható, hogy a vádlott sértett 3sértettet raszta haja alapján az etnikai hovatartozása, vagy más közösséghez való tartozása miatt bántalmazta.

A bíróság álláspontja szerint ugyanis a vádlott által többször ismételt „raszta” kifejezés nem cáfolható módon a sértett másoktól való megkülönböztetésére szolgált, azonban kizárólag a küllem alapján, úgy ahogy a sértettek a vádlottat is rekedt hangja és sántító járása alapján azonosították, illetve a sértettet is hajviselete alapján jegyezték meg a szálláson dolgozók. Az emiatti gúnyolódásból sem következtethető, hogy a vádlott a sértett közösséghez való tartozását kívánta kifejezni, illetve azt, hogy valamely közösséghez való tartozása miatt bántalmazta.

A bíróság figyelemmel volt arra is, hogy a vádlott olyan helyen teljesített szolgálatot, ahol nyilvánvalóan más nemzeti, etnikai származású személyeket őriztek, így ha a hajviselete miatt kitűnő személy is volt a sértett, más tulajdonsága révén, így bőrszíne miatt sem volt kirívónak tekinthető.

Tekintettel arra, hogy a bíróság a fenti bűncselekmény törvényi tényállásban foglalt elkövetői magatartást nem látta megállapíthatónak, és sértett 3sértettnek a vádirat szerinti 2011. október 11. napján történő bántalmazását sem állapította meg, a bíróság a vád szerinti minősített eset törvényi tényállási elemeit, azok megvalósulását sem vizsgálta.

Tekintettel arra, hogy a bíróság tényállásában kétséget kizáró módon nem látta bizonyítottnak azt, hogy a vádlott sértett 3sértettet nemzeti, etnikai, faji, vallási vagy egyéb közösséghez való tartozása miatt bántalmazta a Be. 6. § (3) bekezdés b) pontjára figyelemmel a Be. 331. § (1) bekezdése alapján az 1978. évi IV. törvény 174/B. § (1) bekezdésében meghatározott és a (2) bekezdés d) pontja szerint minősülő és büntetendő közösség elleni erőszak bűntettének vádja aló felmentette.

Kecskemét, 2015. március 2. napján

Farkasné dr. Kramolis Andrea s.k.       Gaborják Csaba Lajos s.k.    Rottár-Mohaupt Judit s.k.
         a tanács elnöke 	ülnökök

			az indokolási rész aláírásában 				akadályoztatott ülnökök, 
			a tanács tagjai helyett is

			Farkasné dr. Kramolis Andrea s.k.
                                                                      	    a tanács elnöke