Pfv.IV.20.549/2013/7.szám

A Kúria a dr. F. Fekete Zoltán ügyvéd által képviselt  felperesnek a Juhász, Császár Csvila Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Juhász János ügyvéd) által képviselt  alperes ellen kártérítés iránt a Szegedi Törvényszék előtt  2.P.20.813/2012. számon megindított és a Szegedi Ítélőtábla Pf.II.20.475/2012/4. számú jogerős ítéletével befejezett perében a felperes által 10. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő 

í t é l e t e t :

A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az alperesnek 150.000 (százötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A le nem rótt 653.600 (hatszázötvenháromezer-hatszáz) forint felülvizsgálati eljárási illeték megtérítésére a felperes köteles az állam javára, külön felhívásra.

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A jogerős ítélet alapjául szolgáló releváns tényállás szerint a .. Hallgatói Önkormányzat elnöki tisztségét betöltő felperessel szemben 2007. október 29-én indult fegyelmi eljárásban az .. Hallgatói Ügyek Jogorvoslati Bizottsága fegyelmi büntetésként két félévre eltiltotta a felperest a tanulmányok folytatásától. A .. Megyei Bíróság ítéletével a felperes határozat felülvizsgálata iránti keresetét elutasította. E jogerős határozat alapján a fegyelmi büntetést az alperes a 2008-2009. egyetemi tanévben végrehajtotta. A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati eljárásban 2010. január 26-án meghozott Kfv.III.37.405/2009/10. számú ítéletével a .. Megyei Bíróság ítéletét és a jogorvoslati bizottság határozatát hatályon kívül helyezte, a jogorvoslati bizottságot pedig új eljárás lefolytatására kötelezte, arra tekintettel, hogy a felperes terhére rótt kötelezettségszegésekből csupán négy volt megállapítható, így ezzel arányos fegyelmi büntetés kiszabása indokolt. 2011. június 21-én a Hallgatói Ügyek Jogorvoslati Kollégium tanácsa által megtartott fegyelmi tárgyaláson megállapítást nyert, hogy  a fegyelmi büntetés tárgyában döntést nem tudnak hozni, mert a négy tagú tanács két tagja szigorú megrovás büntetés kiszabását, míg a másik két tag a tanulmányok folytatásától két félévre szóló eltiltás fegyelmi büntetés kiszabását javasolta. A fegyelmi eljárásban azóta sem született döntés.

A felperes keresetében 1.535.982 forint vagyoni kártérítés és 5.000.000 forint nem vagyoni kártérítés megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Vagyoni kárigényét arra alapította, hogy 2009. február 9. napjától megszüntették a részére folyósított árvaellátást, továbbá a hallgatói önkormányzati elnöki tisztségből származó havi 75.000 forint díjazástól is elesett. Nem vagyoni kárigényét amiatt terjesztette elő, mert az eljárás következtében bizalomvesztést szenvedett el, ami közéleti karrierjét befolyásolhatja. Álláspontja szerint az alperes megsértette jóhírnevét is, ugyanis előidézte, hogy negatív kép alakuljon ki róla a közvéleményben.

Az elsőfokú bíróság ítéletével a felperes keresetét elutasította. Kifejtette, hogy az alperes nem tanúsított felróható magatartást azzal, hogy a jogerősen kiszabott fegyelmi büntetést végrehajtotta, ezért a vagyoni kárigény megalapozatlan. A Legfelsőbb Bíróság ítéletét követő időszakra vonatkozóan megállapította, hogy az alperes a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvényben (Ket.) írt 30 napos határidő alatt valóban nem hozta meg a döntést, de ez nem róható az alperes terhére, mert önmagában az eljárás elhúzódása közigazgatási eljárás során sem alapozza meg a közigazgatási szerv felelősségét. Az alperesnek nincsen ráhatása, hogy a független fegyelmi tanács milyen időtartamon belül és milyen tartalmú fegyelmi büntetést szabjon ki, ezért az alperes nem tanúsított felróható magatartást. Az eljárás elhúzódása nem állt okozati összefüggésben a felperes által érvényesíteni kívánt vagyoni kárigénnyel, mivel annak oka a jogerősen kiszabott fegyelmi büntetés végrehajtása volt.
Az alperes felróhatóságának hiányában megalapozatlannak tartotta a nem vagyoni kárigényt is. 

A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. Döntése indokolásában megállapította, hogy a felperes azt rótta az alperes terhére, hogy a fegyelmi ügyben a Legfelsőbb Bíróság ítélete ellenére sem született döntés. Jogi érvelése szerint e mulasztás tekintetében a jogellenesség fennáll, az alperes a kialakult döntésképtelen helyzet miatt felróhatósága hiányára nem hivatkozhat. Elvárható lett volna, hogy a fegyelmi eljárás befejezéséről - akár az SZMSZ módosításával - gondoskodjon, azonban az alperes nem tett intézkedést a helyzet megoldására. Tényként állapította meg azt is, hogy a felperes kárt szenvedett azzal, hogy tiszteletdíját elveszítette, illetve az árvaellátás folyósítását megszüntették. Mindemellett megjegyezte, hogy annak nem volt akadálya, hogy a felperes hallgatói jogviszonyának folytatásakor ismét kérje az árvaellátás folyósítását. Az ítélőtábla jogi érvelése szerint azonban a kártérítési felelősség feltételei közül a kár valamint a jogellenes és felróható magatartás közötti okozati összefüggés nem állt fenn. Ugyanis nem amiatt érte a felperest vagyoni hátrány, hogy a megismételt másodfokú fegyelmi eljárásban nem született döntés, hanem annak következtében, hogy az alperes az eljárásban hozott fegyelmi határozatot végrehajtotta. Az újabb fegyelmi határozat meghozatalának elmulasztása, mint jogellenes és felróható alperesi magatartás, valamint a felperes által kereseti követelésének alapjául megjelölt vagyoni kár közötti okozati összefüggés fennállásának megállapíthatóságához a felperesnek azt kellett volna bizonyítania, hogy ha a jogorvoslati tanács eleget tesz döntéshozatali kötelezettségének, az újabb határozat rá nézve kedvezőbb lett volna, illetve, hogy erre az időszakra szólóan visszamenőlegesen az árvajáradékot és az elnöki tiszteletdíjat is kifizették volna. A felperes azonban e körülmények egyikét sem bizonyította. A felperest ért vagyoni kár hallgatói jogviszonya felfüggesztését elrendelő jogerős fegyelmi határozat meghozatalával és végrehajtásával áll összefüggésben, azonban a jogerős fegyelmi határozat végrehajtásában az alperest nem terhelte felróhatóság. 

A felperes nem vagyoni hátrányát abban jelölte meg, hogy az ellene indult fegyelmi eljárás széles körű publicitást kapott és ezért vele szemben bizalomvesztés alakult ki, amiből következően jóhírneve sérelmet szenvedett. Azonban  a fegyelmi eljárás kezdeményezése többlettényállás hiányában nem ad alapot személyiségvédelmi igény érvényesítésére, még akkor sem, ha bizonyítási eljárás tükrében a megindítás alapjául szolgáló tények nem minősülnek valónak. Az alperes azzal a mulasztásával, hogy nem hozott újabb fegyelmi határozatot, nem követett el személyiségi jogsértést. Mindezekre tekintettel alaptalannak ítélte az alperes elégtételadásra, valamint a fegyelmi vétség megállapítása elmaradásának közzétételére irányuló keresetet is.

A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, amelyben annak hatályon kívül helyezését és a kereseti kérelmének megfelelő döntés meghozatalát kérte. Álláspontja szerint az ügyben eljárt bíróságok megsértették a Pp. 3. § (1) és (2) bekezdésében foglaltakat, ugyanis nem a keresetben előterjesztett igényt bírálták el. A felperes kereseti kérelmében a Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján kérte annak megállapítását, hogy az alperes a fegyelmi eljárás során nem úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható, és ezzel a jogellenes magatartásával kárt okozott a felperesnek. Hivatkozott arra, hogy az alperes a megismételt eljárás során megsértette a Ket. 33. § (1) bekezdésében előírt 30 napos határidőre vonatkozó rendelkezést. Az elsőfokú bíróság nem a kereseti kérelemről rendelkezett, tehát, hogy a jogerős büntetéssel le nem zárult fegyelmi eljárás során az alperes részéről felróható jogellenes magatartás megvalósult-e, hanem arról, hogy az alperes a fegyelmi eljárásban kiszabott büntetést jogszerűen hajtotta-e végre vagy sem. A másodfokú bíróság pedig a fellebbezésében foglaltakat figyelmen kívül hagyta. A felperes kártérítési igényének indoka nem az volt, hogy az alperes a fegyelmi büntetést végrehajtotta, hanem az, hogy a mai napig nem hozott a fegyelmi eljárásban határozatot és ezzel a magatartásával kárt okozott a felperesnek. Helyesen állapította meg az ítélőtábla, hogy az alperes mulasztásával, azzal, hogy a fegyelmi eljárást nem fejezte be, jogellenesen járt el, illetve felróhatósága hiányára nem hivatkozhat, továbbá, hogy a felperest kár érte. Azonban az a megállapítás téves, hogy a vagyoni hátrány nem amiatt érte, hogy a fegyelmi eljárásban nem született döntés.

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában való fenntartását kérte. 

A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint alaptalan.

A felperes felülvizsgálati kérelmében amiatt tartotta jogszabálysértőnek a jogerős ítéletet, hogy az ítélőtábla nem a kereseti kérelmében foglaltakat bírálta el döntése meghozatala során. 

A Pp. 3. § (1) bekezdése kimondja, hogy a bíróság a polgári ügyek körében felmerült jogvitát erre irányuló kérelem esetén bírálja el. A (2) bekezdés értelmében a bíróság - a törvény eltérő rendelkezése hiányában - a felek által előterjesztett kérelmekhez és jognyilatkozatokhoz kötve van. A bíróság a fél által előadott kérelmeket, nyilatkozatokat nem alakszerű megjelölésük, hanem tartalmuk szerint veszi figyelembe.

A jogerős ítélet - a felülvizsgálati kérelem hivatkozásával szemben - helytállóan tartalmazta azt, hogy a felperes keresetében azt sérelmezte: a Legfelsőbb Bíróság ítéletét követően az alperes a fegyelmi ügyben nem hozott döntést, a fegyelmi eljárás azóta sem fejeződött be. (5. oldal harmadik bekezdés) Ezért tévesen hivatkozott a felperes arra, hogy az ítélőtábla megsértette a Pp. 3. § (1) és (2) bekezdésében foglaltakat.

A jogerős ítélet a Ptk. 349. § (1) bekezdése és a Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján helytállóan vizsgálta az alperes kártérítési felelősségének fennállását. E jogszabályi rendelkezések alapján helytállóan jutott arra a következtetésre, hogy bár az alperes jogellenes és felróható magatartása megállapítható abban a körben, hogy a döntésképtelen helyzet megoldása érdekében nem intézkedett és így a fegyelmi eljárást nem fejezte be, továbbá helyesen állapította meg azt is, hogy a felperes kárt szenvedett azzal, hogy árvaellátásának folyósítását megszüntették, illetve elnöki tiszteletdíját sem kapta meg a fegyelmi eltiltás időszaka alatt. Azonban az ítélőtábla okszerűen jutott arra a következtetésre, hogy a felperes által hivatkozott jogellenes és felróható magatartás, továbbá a felmerült vagyoni kár közötti okozati összefüggés nem áll fenn. E körben fejtette ki azt az ítélőtábla, hogy a felperest ért kár a hallgatói jogviszony felfüggesztését elrendelő jogerős fegyelmi határozat meghozatalával és végrehajtásával van okozati összefüggésben, azonban e tekintetben az alperesnek jogellenes és felróható magatartása nem áll fenn, miután a jogerősen kiszabott fegyelmi büntetés végrehajtása nem jogszabálysértő. Tehát megállapítható az, hogy az árvaellátás megszüntetésére és a tiszteletdíj kifizetésének megvonására amiatt került sor, hogy jogerős fegyelmi büntetést szabtak ki a felperessel szemben. E kár nem annak következtében állt elő, hogy a Legfelsőbb Bíróság határozatának meghozatalát követően elhúzódott a fegyelmi eljárás, illetve azt határozattal nem zárták le. Csupán utal arra a Kúria, hogy a fegyelmi büntetést az alperessel szemben a 2008-2009. egyetemi tanévben végrehajtották, és ekkor merültek fel az általa hivatkozott károk (árvajáradék, tiszteletdíj elmaradása). Míg a Legfelsőbb Bíróság határozata 2010. január 26-án kelt, és csak ezután kerülhetett sor a fegyelmi eljárás ismételt lefolytatására. Addigra azonban a felperes által megjelölt vagyoni károk már a jogerős fegyelmi büntetés végrehajtása folytán bekövetkeztek. Így azok nem állhatnak okozati összefüggésben a később megismételt eljárás eredménytelenségével. 

Helytállóan foglalt állást az ítélőtábla a nem vagyoni kárigény tekintetében is. A Ptk. 78. § (2) bekezdése alapján az alperes terhére nem volt róható valótlan tényállítás, híresztelés vagy való tény hamis színben való feltüntetése. A fegyelmi eljárás kezdeményezése nem eredményezi a jóhírnév megsértését abban az esetben, ha a megindításának alapjául szolgáló tények fennállnak. A perbeli esetben az nem volt megállapítható, hogy teljesen megalapozatlanul indult volna a fegyelmi eljárás, ezt a Legfelsőbb Bíróság ítélete sem tartalmazza. Az pedig, hogy a felperessel szemben indult fegyelmi eljárás a sajtóban nagy nyilvánosságot kapott, nem róható az alperes terhére.  Mindezekre tekintettel sem a Ptk. 84. § (1) bekezdés e) pontjában meghatározott nem vagyoni kárigény, sem a c) pontban meghatározott elégtételadás iránti kereseti kérelem nem volt megalapozott.

A fentiek alapján a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése szerint hatályában fenntartotta és a pervesztes felperest a Pp. 78. § (1) bekezdése, valamint a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (2) és (5) bekezdése szerint kötelezte az alperes felülvizsgálati eljárási költségének megfizetésére.

A le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték megtérítésére a felperes köteles a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján az állam javára, külön felhívásra.

Budapest, 2013. szeptember 25. 

Dr. Baka András s.k. a tanács elnöke, Böszörményiné dr. Kovács Katalin s.k. előadó bíró, Dr. Pataki Árpád s.k. bíró

                                     A kiadmány hiteléül:
Vné
                                         tisztviselő